П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

28 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 540/3269/20	

 	                     Головуючий в 1 інстанції: Попов В.Ф.                      рішення суду першої інстанції прийнято у м. Херсон                      23 грудня 2020 року 	

Судова колегія П`ятого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача:                                                  Яковлєва О.В.,
суддів                                                                      Градовського Ю.М., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області на рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року, у справі за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області, за участі третьої особи без самостійних вимог на предмет спору – Головного управління Державної казначейської служби України у Херсонській області, про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач звернувся до суду з позовом у якому заявлено вимоги Територіальному управлінню Державної судової адміністрації України в Херсонській області, а саме: визнання протиправними дій щодо обмеження виплат суддівської винагороди у період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року 10 розмірами мінімальної заробітної плати; зобов`язання виплатити у повному обсязі без обмежень суддівську винагороду за період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року.
Рішенням Херсонського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року задоволено позовні вимоги.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням відповідачем подано апеляційну скаргу з якої вбачається про порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, а тому просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове, яким відмовити у задоволенні позовних вимог.
Вимоги апеляційної скарги відповідача обґрунтовано тим, що судом першої інстанції зроблено помилковий висновок про задоволення позовних вимог, так як у межах спірних правовідносин Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області не мало правових підстав для виплати позивачу суддівської винагороди у розмірі встановленому ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», так як такий розмір у спірному періоді обмежувався чинними положеннями ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік».
При цьому, апелянт зазначає, що рішення Конституційного суду України, яким визнано неконституційними положення ст. 29 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020», не має зворотної дії у часі.
Крім того, апелянт вважає, що судом першої інстанції безпідставно розглянуто дану справу в порядку спрощеного провадження.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду, а також правильність застосування судом норм матеріального і процесуального права та правової оцінки обставин у справі, колегія суддів приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з наступних підстав.

Судом першої інстанції, зокрема, встановлено, що  позивач є суддею Цюрупинського районного суду Херсонської області.
При цьому, відповідно до розрахункових листів, у квітні-серпні 2020 року виплата суддівської винагороди позивача проводилась із застосуванням обмеження, встановленого статтею 29 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік».
Не погоджуючись з отриманим розміром суддівської винагороди у квітні-серпні 2020 року, а також бажаючи отримати недоплачені суми суддівської винагороди, позивач звернувся до суду з даним адміністративним позовом.
За наслідком встановлених обставин судом першої інстанції зроблено висновок про задоволення позовних вимог, так як у межах спірних правовідносин Територіальним управлінням Державної судової адміністрації України в Херсонській області порушено права позивача на отримання суддівської винагороди у встановленому ЗУ «Про судоустрій і статус суддів» розмірі, з чим частково погоджується колегія суддів, з огляду на наступне.

Так, згідно ст. 130 Конституції України, держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.
Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
В свою чергу, Закон України «Про судоустрій і статус суддів» визначає організацію судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд.
При цьому, згідно ч. 1 ст. 135 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Частиною 2 вказаної статті встановлено, що суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
Частиною 3 вказаної статті встановлено, що базовий розмір посадового окладу судді становить: 1) судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року; 2) судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду - 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року.
Частиною 4 вказаної статті встановлено, що до базового розміру посадового окладу, визначеного частиною третьою цієї статті, додатково застосовуються такі регіональні коефіцієнти: 1) 1,1 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше сто тисяч осіб; 2) 1,2 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше п`ятсот тисяч осіб; 3) 1,25 - якщо суддя здійснює правосуддя у суді, що розташований у населеному пункті з кількістю населення щонайменше один мільйон осіб.
У випадку, якщо суд розміщується в декількох населених пунктах, застосовується регіональний коефіцієнт за місцезнаходженням органу, який провів державну реєстрацію такого суду.
Частиною 5 вказаної статті встановлено, що суддям виплачується щомісячна доплата за вислугу років у розмірі: за наявності стажу роботи більше 3 років - 15 відсотків, більше 5 років - 20 відсотків, більше 10 років - 30 відсотків, більше 15 років - 40 відсотків, більше 20 років - 50 відсотків, більше 25 років - 60 відсотків, більше 30 років - 70 відсотків, більше 35 років - 80 відсотків посадового окладу.
Частиною 6 вказаної статті встановлено, що суддям, які обіймають посади заступника голови суду, секретаря, голови судової палати, секретаря Пленуму Верховного Суду, секретаря Великої Палати Верховного Суду, виплачується щомісячна доплата в розмірі 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду, голові суду – 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.
Частиною 7 вказаної статті встановлено, що суддям виплачується щомісячна доплата за науковий ступінь кандидата (доктора філософії) або доктора наук із відповідної спеціальності в розмірі відповідно 15 і 20 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.
Частиною 8 вказаної статті встановлено, що суддям виплачується щомісячна доплата за роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці, у розмірі залежно від ступеня секретності інформації: відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «Цілком таємно», - 10 відсотків посадового окладу судді відповідного суду; відомості та їх носії, що мають ступінь секретності «Таємно», - 5 відсотків посадового окладу судді відповідного суду.
Частиною 9 вказаної статті встановлено, що обсяги видатків на забезпечення виплати суддівської винагороди здійснюються за окремим кодом економічної класифікації видатків.
З іншого боку, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» № 553-IX від 13 квітня 2020 року, який набрав чинності 18 квітня 2020 року, доповнено ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» статтею 29.
Так, згідно ст. 29 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік», установлено, що у квітні 2020 року та на період до завершення місяця, в якому відміняється карантин, установлений Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, заробітна плата, грошове забезпечення працівників, службових і посадових осіб бюджетних установ (включаючи органи державної влади та інші державні органи, органи місцевого самоврядування) нараховуються у розмірі, що не перевищує 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 1 січня 2020 року. При цьому у зазначеному максимальному розмірі не враховуються суми допомоги по тимчасовій непрацездатності, допомоги для оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань та оплата щорічної відпустки.
Зазначене обмеження не застосовується при нарахуванні заробітної плати, грошового забезпечення особам із числа осіб, зазначених у частині першій цієї статті, які безпосередньо задіяні у заходах, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню, локалізацію та ліквідацію спалахів, епідемій та пандемій гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та які беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, у тому числі в операції Об`єднаних сил (ООС). Перелік відповідних посад встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Обмеження, встановлене у частині першій цієї статті, застосовується також при нарахуванні заробітної плати, суддівської винагороди, грошового забезпечення відповідно народним депутатам України, суддям, суддям Конституційного Суду України, членам Вищої ради правосуддя, членам Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, прокурорам, працівникам, службовим і посадовим особам Національного банку України, а також іншим службовим і посадовим особам, працівникам, оплата праці яких регулюється спеціальними законами (крім осіб, встановлених у переліку, затвердженому Кабінетом Міністрів України відповідно до частини другої цієї статті).
В свою чергу, Законом України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» № 1006-IX від 17 листопада 2020 року, який набрав чинності 28 листопада 2020 року, виключено статтю 29 із ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік».

Колегією суддів встановлено, що предметом спору у даній справі є перевірка правомірності дій Територіального управління ДСА України в Херсонській області щодо обмеження розміру суддівської винагороди позивача, яку він отримував у період з квітня по серпень 2020 року.
В даному випадку, сторонами у справі не заперечується, що позивач, як суддя місцевого суду, у вказаному періоді отримував суддівську винагороду у обмеженому ст. 29 ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» розмірі.
В свою чергу, позивач вважає, що він мав право у спірному періоді на отримання суддівської винагороди у розмірі встановленому ст. 135 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів».

Між тим, перевіряючи законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог, у межах доводів та вимога апеляційної скарги суб`єкта владних повноважень, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
В даному випадку, як зазначено вище, з набранням чинності 18 квітня 2021 року ЗУ «Про внесення змін до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-IX, позивачу, як судді місцевого суду, обмежено розмір суддівської винагороди до 10 розмірів мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня 2020 року.
В свою чергу, рішенням Конституційного Суду України від 28 серпня 2020 року № 10-р/2020, у справі за конституційним поданням Верховного Суду щодо відповідності Конституції України (конституційності) окремих положень постанови Кабінету Міністрів України «Про встановлення карантину з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2, та етапів послаблення протиепідемічних заходів», положень частин першої, третьої статті 29 Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік», абзацу дев`ятого пункту 2 розділу II «Прикінцеві положення» Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про Державний бюджет України на 2020 рік» визнано неконституційними положення ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 14 листопада 2019 року № 294-IX зі змінами, ЗУ «Про внесення змін до ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-IX, визнані неконституційними.
Тому, внесені ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» від 13 квітня 2020 року № 553-IX зміни втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України відповідного рішення, а саме 28 серпня 2020 року.
Між тим, перевіряючи правомірність застосованих до позивача обмежень, що діяли у період з 18 квітня 2020 року по 28 серпня 2020 року, колегія суддів зазначає наступне.
Так, Конституцією України встановлено, що розмір винагороди судді встановлюється виключно законом про судоустрій.
При цьому, Конституція України має найвищу юридичну силу. Закони та інші нормативно-правові акти приймаються на основі Конституції України і повинні відповідати їй.
Норми Конституції України є нормами прямої дії. Звернення до суду для захисту конституційних прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивачу у спірному періоді протиправно виплачено суддівську винагороду у розмірі встановленому ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік», а не ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», так як виплата суддівської винагороди у розмірі встановленому ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік» прямо суперечить Конституції України.
З іншого боку, колегія суддів погоджується з доводами апеляційної скарги суб`єкта владних повноважень у тому, що він, як розпорядник бюджетних коштів, не мав правових підстав для невиконання чинних на той період вимог ЗУ «Про Державний бюджет України на 2020 рік».
Проте, на переконання колегії суддів, безумовна необхідність виконання відповідачем, як розпорядником бюджетних коштів, вимог чинного законодавства, не змінює правової природи таких дій, що за своєю суттю мають ознаки протиправності, оскільки порушують конституційні гарантії суддів.
В свою чергу, щодо обраного судом першої інстанції способу захисту порушеного права позивача, колегія суддів вважає за необхідне зазначити наступне.
В даному випадку, оскаржуваним рішенням суду першої інстанції зобов`язано Територіальне управління ДСА України в Херсонській області нарахувати та виплатити позивачу суддівську винагороду, за період з 18 квітня 2020 року по 27 серпня 2020 року, відповідно до ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», з урахуванням вже здійснених виплат.
Між тим, згідно ч. 1 ст. 147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
Згідно ч. 1 ст. 149 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», суди фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, визначених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.
Згідно ч. 3 ст. 151 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», Державна судова адміністрація України є державним органом у системі правосуддя, який здійснює організаційне та фінансове забезпечення діяльності органів судової влади у межах повноважень, установлених законом. Державна судова адміністрація України має територіальні управління. Рішення про утворення територіальних управлінь та визначення їх кількості приймається Державною судовою адміністрацією України за погодженням з Вищою радою правосуддя.
Згідно ч. 1 ст. 154 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», територіальними органами Державної судової адміністрації України є територіальні управління Державної судової адміністрації України.
При цьому, згідно ч. 4 ст. 147 ЗУ «Про судоустрій і статус суддів», функції розпорядника бюджетних коштів щодо місцевих судів здійснюють територіальні управління Державної судової адміністрації України.
В даному випадку, Територіальне управління Державної судової адміністрації в Херсонській області є територіальним органом Державної судової адміністрації України, на який покладено обов`язки щодо організаційного та фінансового забезпечення діяльності органів судової влади в межах повноважень, установлених законом та забезпечення належних умов діяльності судів, у тому числі щодо виплати суддівської винагороди суддям місцевих судів.
Тобто, саме за рахунок коштів, які перераховуються на рахунки Територіального управління Державної судової адміністрації в Херсонській області мала бути здійснена виплата суддівської винагороди позивачу.
Враховуючи викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про необхідність покладення обов`язку з виплати позивачу, як судді місцевого суду, усіх належних йому сум грошового забезпечення, які протиправно не виплачено йому у квітні-серпні 2020 року.
При цьому, колегія суддів вважає помилковими доводи апелянта про те, що судом першої інстанції безпідставно розглянуто дану справу в порядку спрощеного провадження, так як дана справа не відноситься до справ, які згідно ч. 4 ст. 257 КАС України, не можуть бути розглянуті за правилами спрощеного позовного провадження.
Крім того, у поданому суб`єктом владних повноважень відзиві на адміністративний позов не ставилось питання про розгляд даної справи за правилами загального позовного провадження.
Враховуючи викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції порушень матеріального і процесуального права при вирішенні справи не допустив, а наведені в скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Керуючись ст.ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу Територіального управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області – залишити без задоволення, а рішення Херсонського окружного адміністративного суду від 23 грудня 2020 року – без змін.
Судові витрати, а саме сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги покласти на Територіальне управління Державної судової адміністрації України в Херсонській області.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом 30 днів.

Головуючий суддя 	 	Яковлєв О.В.	
Судді	    	Градовський Ю.М.    Крусян А.В.