22-ц/804/1406/21 
                                                                                266/5260/20 

П О С Т А Н О В А
Іменем України
Єдиний унікальний номер 266/5260/20
Номер провадження  22-ц/804/1406/21
         02 липня  2021 року                                                                                      місто Маріуполь 
Донецький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
                 головуючого судді Лопатіної М.Ю.
                 суддів – Биліни Т.І., Пономарьової О.М.
         сторони:
позивачка – ОСОБА_1 
відповідач – ОСОБА_2 
розглянув у спрощеному позовному провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 березня 2021 року, ухвалене у складі судді Іванця О.Д., повний текст якого складено 15 березня 2021 року,-

В С Т А Н О В И В:

   Описова частина.
   Короткий зміст позовних вимог.
15 жовтня 2020 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 про стягнення аліментів на неповнолітню дитину.
Позов мотивовано тим, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 травня 2016 року був розірваний. ІНФОРМАЦІЯ_1 у подружжя народилась  донька ОСОБА_3 , яка після розірвання шлюбу між сторонами мешкає разом із матір`ю та знаходиться на її утриманні. Дитина навчається у санаторній школі для послаблених дітей, у квітні 2016 року їй було зроблено операцію по закриттю вродженої вади серця у Інституті серця МОЗ України у місті Києві. Позивачка також зазначала про те, що вона оплачує заняття доньки  з репетиторами з навчання англійської мови, математики, української мови та танців. Відповідач працює та отримує регулярний дохід, також займається підприємницькою діяльністю,  інших осіб на утриманні не має,  має у власності нерухоме майно та транспортні засоби.
У зв`язку з викладеним позивачка, просила стягнути з відповідача аліменти на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , у твердій грошовій сумі у розмірі 4 500,00 грн. щомісячно, починаючи з 01 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.
Рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 10 березня 2021 року позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 частини зі всіх видів його доходів (заробітку), але не менше ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку та не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, починаючи з 15 жовтня 2020 року та до повноліття дитини. Вирішено питання про судові витрати.

Ухвалюючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що оскільки відповідач працює та має стабільний дохід, є підстави для стягнення  з нього аліментів у  частці від його доходу (заробітку), а не у твердій грошовій сумі, як просила у позові позивачка.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та  узагальнені доводи, яка подала апеляційну скаргу.
В  апеляційній скарзі позивачка, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити її позовні вимоги.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 зазначила, що суд першої інстанції не врахував  вимоги ч.3 ст.181 СК України, згідно якої  гроші на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу матері (батька) дитини або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або законних представників дитини, разом з яким проживає дитина. Тобто, право вибору способу оплати аліментів належить позивачеві, а не суду і відповідачу. Крім того, скаржниця посилалась на те, що місцевим судом не прийнято до уваги  матеріальне становище відповідача та його доходи, що надходять на банківський рахунок, в результаті чого суд безпідставно виходив з того, що  інші джерела доходу позивача не встановлені, крім його заробітку, розмір якого становить  менш ніж мінімальна заробітна плата.  Так вважає, що суд не надав належної оцінки інформаційній довідці АТ КБ «ПриватБанк» про рух коштів на  банківський картці відповідача, з якої зокрема вбачається, що останній постійно поповнює картку власними коштами, зокрема в січні 2020 року – на загальну суму 50570,50 грн, а за період з 02 січня 2020 року по 18 листопада 2020 року  постійно, щомісячно отримував від громадянина ОСОБА_6 значні грошові суми, які досягали одноразово до 22 750 грн.  Також, під час розгляду справи на запит суду була отримана інформація про відсутність  у відповідача на праві власності  нерухомості, проте після ухвалення рішення вона отримала  довідку,  з якої вбачається, що 02 березня 2020 року дружина відповідача придбала житловий будинок  АДРЕСА_1 , де проживає відповідач. Оскільки дане домоволодіння придбане під час шлюбу, відповідач є власником  ?  його частини і дана обставина повинна бути врахована при визначенні розміру аліментів.

Доводи і заперечення інших учасників справи.

У відзиві на апеляційну скаргу відповідач, посилаючись на відповідність оскаржуваного судового рішення вимогам законності та обґрунтованості, просив апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Відзив мотивовано тим, що доводи апеляційної скарги про те, що  спосіб стягнення аліментів визначає той з батьків, з ким проживає дитина не заслуговують на увагу, оскільки право визначення способу стягнення аліментів належить виключно суду. Крім того, відповідач вказував на те, що не можна брати до уваги інформацію АТ КБ «ПриватБанк» про рух коштів на  його банківський картці, оскільки  суми грошових коштів, які проходили по його банківській картці можуть ним братись  за рахунок банківського овердрафту, а суми, які перераховувались йому  ОСОБА_6 є  боргом та  не носять систематичного характеру. Підприємницька діяльність  ним припинена ще у 2016 році, тому доводи позивачки в цій частині є безпідставними. Наведені  ОСОБА_1 в апеляційній скарзі  доводи про те, що йому належить ? частина домоволодіння є необґрунтованими, оскільки даний будинок належить його дружині та був придбаний за її власні кошти. Також відповідач вказував на те, що заявлений позивачкою розмір аліментів не аргументований, оскільки  остання неправомірно включила до загальних витрат на дитину оплату лікування та відвідування розвиваючих гуртків, проте це є додатковими витратами, які не були предметом розгляду. Разом з тим, з огляду на те, що дитина перенесла операцію та потребує лікування, відповідач згоден  сплачувати  ОСОБА_1 додатково 200 грн щомісячно, про які зазначала позивачка. Також наголошував на тому, що щомісячно у добровільному порядку систематично сплачував позивачці аліменти в розмірі  1500 грн щомісячно.     
  
Мотивувальна частина.
Позиція апеляційного суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з п. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
           Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали  справи та перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає  частковому задоволенню з таких підстав.
           Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
           Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржене судове рішення не відповідає зазначеним вимогам закону.  

Фактичні обставини справи, встановлені судом першої інстанції.

Сторони перебували  в зареєстрованому шлюбі, який рішенням Приморського районного суду міста Маріуполя Донецької області від 12 травня 2016 року був розірваний (т.1 а.с.17, 20)
ІНФОРМАЦІЯ_1 у ОСОБА_2 та ОСОБА_1 народилась донька ОСОБА_3 (т. 1 а.с.11), яка після розірвання шлюбу між сторонами залишилась проживати з матір`ю (т.1 а.с.16).
Згідно  довідки про доходи від 03 грудня 2020 року № 90, ОСОБА_2 працює на посаді менеджера з питань регіонального розвитку у ТОВ «Вента Рітейл», за період з 01 січня 2020 року по 30 листопада 2020 року йому нарахована заробітна плата у сумі 50 379,70 грн (т.1 а.с 124).
Відповідно до Інформації з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо суб`єкта, відомості щодо наявності права власності на нерухоме майно у  ОСОБА_2 відсутні (т.1 а.с 133). 

Мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції, та застосовані норми права.

Відповідно до частин першої, другої статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована 27 лютого 1991 року та набула чинності для України 27 вересня 1991 року, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Частиною другою статті 141 СК України визначено, що розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини (крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу).
          Згідно з частиною другою статті 150 СК України визначено, що батьки зобов`язані піклуватись про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Статтею 180 СК України встановлено обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Частина перша статті 182 СК України визначає, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
За змістом зазначених норм права будь-які витрати на утримання дітей мають визначатись за домовленістю між батьками або за рішенням суду.
Факт відсутності у батька або матері можливості надавати дитині відповідного розміру утримання не знаходиться в переліку обставин, які враховуються судом при визначенні розмірів аліментів. Ця обставина не звільняє батьків від обов`язку по утриманню дитини.
Згідно з частинами другою та третьою статті 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Суд за заявою одержувача визначає розмір аліментів у твердій грошовій сумі (частина перша статті 184 СК України).
Відповідно до частини другої статті 184 СК України розмір аліментів, визначений судом або домовленістю між батьками у твердій грошовій сумі, щорічно підлягає індексації відповідно до закону, якщо платник і одержувач аліментів не домовилися про інше. За заявою одержувача аліментів індексація може бути здійснена судом за інший період.
        Оскільки дитина сторін проживає разом з матір`ю, а ОСОБА_2 є її батьком та на нього покладено однаковий з ОСОБА_1 обов`язок щодо утримання і матеріального забезпечення своєї дитини, добровільної згоди між батьками щодо порядку реалізації такого обов`язку не досягнуто, апеляційний суд погоджується з висновками суду  першої інстанції про наявність правових підстав для стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини.
Натомість,  позивачка просила стягнути з відповідача аліменти на утримання дитини в розмірі 4 500,00 грн щомісячно (т.1 а. с. 1-4), а місцевий  суд, задовольняючи частково позов, ухвалив рішення, яким визначив стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітньої доньки ОСОБА_5 у частці від доходу відповідача.
Апеляційний суд погоджується із доводами апеляційної скарги про те, що суд першої інстанції, змінивши спосіб присудження аліментів, вийшов за межі позовних вимог та розглянув вимогу, що не була предметом розгляду у суді першої інстанції. При цьому судом порушено положення частини третьої статті 181 СК України, оскільки спосіб стягнення коштів на утримання дитини визначається за вибором того з батьків, разом з яким проживає дитина.
         Аналогічна позиція висловлена Верховним судом в постанові від 11 березня 2020 року у справі справа № 759/10277/18 (провадження № 61-22317св19).
З урахуванням наведеного, апеляційним судом відхиляються, викладені у відзиві на апеляційну скаргу, доводи відповідача про те, що право визначення способу стягнення аліментів належить виключно суду.
           Отже, ухвалюючи рішення, суд першої інстанції допустив порушення норм матеріального права, зокрема статей 181, 182, 184 СК України, а тому рішення підлягає зміні в частині способу стягнення аліментів.
Крім того, стаття 184 СК України не передбачає використання такого критерію як стабільний дохід платника аліментів при визначенні судом їх розміру, тому така підстава як стабільний дохід, використана судом першої інстанції при визначенні способу стягнення аліментів, є порушенням застосування вказаної статті, нарівні із самостійною зміною місцевим судом способу стягнення аліментів з твердої грошової суми на частку від розміру доходу відповідача без відповідної заяви позивачки, що є порушенням.
  При визначенні розміру аліментів на утримання дитини, апеляційний суд враховує, що  відповідач працює на посаді менеджера з питань регіонального розвитку у ТОВ «Вента Рітейл», за період з 01 січня 2020 року по 30 листопада 2020 року йому нарахована заробітна плата у сумі 50 379,70 грн, що підтверджується довідкою про доходи від 03 грудня 2020 року № 90 (т.1 а.с 124).  
Підприємницьку діяльність ОСОБА_2 не здійснює  з 29 листопада 2016 року, що підтверджується  витягом з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань (т. 2 а.с.69 ).
Як зазначено вище, за вимогами п. 3-1 ч.1 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує, зокрема, наявність у платника аліментів грошових коштів, а тому  апеляційним судом враховується інформація, що міститься у  виписці з  банківського рахунку відповідача за період з 01 вересня 2015 року по 18 листопада 2020 року, наданої АТ КБ «ПриватБанк» (т.1, а.с.217- 222), згідно якої ОСОБА_2 регулярно поповнював готівковими грошовими коштами свій рахунок, наприклад, за січень 2020 року близько 17 911 грн, лютий 2020 року – 8450 грн, березень 2020 року – 5800 грн і т.д.  При цьому відповідач не надав пояснень щодо джерела походження цих коштів. 
Апеляційний суд не приймає надані сторонами нові докази, а саме  надану позивачкою інформацію в Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, з якої вбачається,  що  02 березня 2020 року дружина відповідача придбала житловий будинок і  надану відповідачем  інформацію АТ КБ «ПриватБанк» про рух коштів на  банківський картці відповідача за період з листопада 2020 року по  квітень 2021 року,  оновлену довідку про розмір його заробітної плати, оскільки, в порушення вимог ч. 3 ст. 367 ЦПК України, сторони не зазначили обставин, які перешкоджали їм долучити ці докази у суді першої інстанції. 
Таким чином,  ураховуючи інтереси дитини та й інші обставини, передбачені ч.1 ст. 182 СК України, апеляційний суд дійшов висновку про зміну рішення суду першої інстанції та стягнення   аліментів з відповідача на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 в розмірі  2000 грн. щомісячно,  але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. 

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України, підставами для скасування судового рішення суду повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. 
З огляду на порушення судом першої інстанції норм матеріального права, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а  рішення суду першої інстанції -  зміні в частині способу стягнення аліментів. 
      
         Розподіл судових витрат
        Згідно з частинами першою та другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
         З огляду на висновок щодо суті апеляційної скарги, зміни рішення суду першої інстанції та звільнення позивачки від сплати судового збору, відповідач зобов`язаний сплатити на користь держави 560,48  грн судового збору за подання апеляційної  скарги (1261,20  грн х 44,44 % (задоволена частина позову)).
         Крім того, враховуючи те, що позивачкою  надано належні докази на підтвердження понесення витрат на правничу допомогу, пов`язаною зі складанням апеляційної скарги,  а саме договір про надання правничої допомоги від 07 квітня 2021 року, акт виконаних робіт за даним договором, квитанція до прибуткового касового ордеру № 62 від 13 квітня 2021 року про сплату ОСОБА_8 за надання правничої допомоги 2000 грн (т. 1 а.с.23-26), є  підстави для стягнення з відповідача на користь позивачки судових витрат на професійну правничу допомогу пропорційно до задоволеної частини вимог апеляційної скарги  у сумі 888,80 грн. 

Керуючись ст. ст. 367, 374,376, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд,-

                                             П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 березня 2021 року змінити в частині способу стягнення аліментів.
Стягнути з ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка проживає за адресою:  АДРЕСА_3 , аліменти на утримання неповнолітньої ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у  розмірі 2000 грн. щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з  15 жовтня 2020 року і до досягнення дитиною повноліття.
   В решті рішення Приморського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 10 березня 2021 року залишити без змін.
  Стягнути з ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь держави судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 560,48 грн.
Решту судового збору у сумі 700,72 грн. компенсувати за рахунок держави у порядку, встановленому  Кабінетом Міністрів України. 
Стягнути з ОСОБА_2 ,  ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який проживає за адресою: АДРЕСА_2 на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП: НОМЕР_2 , яка проживає за адресою:  АДРЕСА_3 витрати на правничу допомогу  в сумі 888,80 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду за наявності передбачених ст.389 ЦПК України підстав протягом тридцяти днів з дня її прийняття. 

Судді: 

Повний текст постанови складено  02 липня 2021 року.

Суддя: