УХВАЛА

23 вересня 2021 року 
м. Київ

Справа №  915/53/20 
Верховний Суд у складі судді Касаційного господарського суду                     Уркевича В. Ю.,
розглянувши матеріали касаційної скарги фізичної особи-підприємця Бачуріної Олени Павлівни
на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 і рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.03.2021 у справі
за позовом фізичної особи-підприємця Костенко Алли Анатоліївни
до фізичної особи-підприємця Бачуріної Олени Павлівни,
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Приватне підприємство «Орієнтал-ТС», ОСОБА_1 
про зобов`язання повернути майно,
ВСТАНОВИВ:
18.06.2021 (згідно з поштовими відмітками на конверті) Фізична особа-підприємець Бачуріна Олена Павлівна (далі - ФОП Бачуріна О. П., скаржник) звернулася до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду з касаційною скаргою на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 (повний текст складений 07.06.2021) і рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.03.2021 у цій справі. Касаційна скарга надійшла до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду 01.07.2021.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 01.07.2021 касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: Уркевич В.   Ю. - головуючий (суддя-доповідач),                 Мачульський Г. М., Краснов Є. В.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.07.2021 касаційну скаргу ФОП Бачуріної О. П. на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 і рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.03.2021 залишено без руху на підставі статті 292 Господарського процесуального кодексу України через оформлення касаційної скарги з порушенням вимог, встановлених статтею 290 Господарського процесуального кодексу України, а саме: не додано документів, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі 16567,50 грн. Надано скаржнику строк для усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали.
Ухвалою Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 04.08.2021 касаційну скаргу ФОП Бачуріної О. П. на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 і рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.03.2021 у справі № 915/53/20 відповідно до частини четвертої статті 174, частини другої статті 292 Господарського процесуального кодексу України повернуто у зв`язку з тим, що скаржник не усунув недоліки касаційної скарги у встановлений строк. Крім цього, у вказаній ухвалі зазначено про вимоги щодо заповнення реквізитів розрахункових документів для сплати судового збору. 
07.08.2021 (згідно з поштовими відмітками на конверті) ФОП Бачуріна О. П. повторно звернулася з касаційною скаргою на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 і рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.03.2021 у справі № 915/53/20, яка надійшла до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду  та передана судді-доповідачу 13.09.2021. 
До касаційної скарги додані клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 та про зупинення дії рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.03.2021.
Відповідно до протоколу передачі судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) раніше визначеному складу суду від 13.09.2021 касаційну скаргу передано на розгляд колегії суддів Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду: Уркевич В.   Ю. - головуючий (суддя-доповідач),                Мачульський Г. М., Краснов Є. В.
Перевіривши матеріали касаційної скарги, суддя-доповідач дійшов висновку про наявність підстав для залишення скарги без руху з огляду на таке.
Відповідно до пункту 2 частини четвертої статті 290 Господарського процесуального кодексу України до касаційної скарги додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України від 08.07.2011 №   3674-VI «Про судовий збір».
Відповідно до частин першої, другої статті 9 Закону України «Про судовий збір» судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
Згідно з частиною першою статті 6 Закону «Про судовий збір» судовий збір перераховується у безготівковій або готівковій формі, у тому числі з використанням електронного платіжного засобу або за допомогою платіжних пристроїв.
Постановою правління Національного банку України від 21.01.2004 № 22 затверджена Інструкція про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті (далі - Інструкція), якою встановлені загальні правила, види і стандарти розрахунків клієнтів банків та банків у грошовій одиниці України на території України, що здійснюються за участю банків. Нормами Інструкції встановлені вимоги щодо заповнення розрахункових документів.
Відповідно до пункту 3.1. Інструкції платіжне доручення оформляється платником за формою, наведеною в додатку 3 до цієї Інструкції, згідно з вимогами щодо заповнення реквізитів розрахункових документів, що викладені в додатку 9 до цієї Інструкції, та подається до банку, що обслуговує його, у кількості примірників, потрібних для всіх учасників безготівкових розрахунків.
Із додатків 3, 9 до Інструкції вбачається, що одним із реквізитів платіжного доручення є «Призначення платежу», який заповнюється з урахуванням вимог, установлених главою 3 Інструкції.
Пунктом 3.7. Інструкції визначено, що реквізит «Призначення платежу» платіжного доручення заповнюється платником так, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування коштів отримувачу. Повноту інформації визначає платник з урахуванням вимог законодавства України. Платник відповідає за дані, що зазначені в реквізиті платіжного доручення «Призначення платежу».
Платіжне доручення на безготівкове перерахування судового збору, квитанція установи банку про прийняття платежу готівкою додаються до позовної заяви (заяви, скарги) і мають містити відомості про те, яка саме позовна заява (заява, скарга, дія) оплачується судовим збором.
Слід зауважити, що на офіційному веб-сайті Верховного Суду (https://supreme.court.gov.ua/supreme/) в розділі «судовий збір» зазначено приклад заповнення графи «Призначення платежу» в платіжному документі.
Необхідними реквізитами ідентифікації скарги є, зокрема, номер справи, у межах якої подається відповідна скарга, та дата судового акта, що оскаржується.
Подібна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 30.03.2018 у справі № 914/1542/17, від 16.01.2019 у справі № 905/1057/18, від 13.02.2020 у справі № 910/4557/18 та ухвалах Верховного Суду від 27.04.2020 у справі № 910/5640/18, від 12.05.2020 у справі № 910/7841/19, від 03.09.2020 у справі № 923/713/19.
У доданій скаржником квитанції від 16.07.2021 № 0.0.2197783017.1 у графі «Призначення платежу» не зазначено номера справи, у межах якої подається касаційна скарга та дати судового акта який оскаржується, що не може вважатися належним доказом сплати судового збору за подання касаційної скарги на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 у справі № 915/53/20 у встановленому законом порядку і розмірі.
Крім цього, Верховний Суд вже звертав увагу скаржника на зазначені вище недоліки касаційної скарзі у своїй ухвалі від 04.08.2021 про повернення касаційної скарги.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 290 Господарського процесуального кодексу України у касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 287 цього Кодексу підстави (підстав).
Згідно з частиною другою статті 287 Господарського процесуального кодексу України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 1, 4 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 310 цього Кодексу.
Звідси скаржник має вказати яку саме конкретно визначену норму матеріального або процесуального права (пункт, абзац, частину тощо якої статті та якого нормативно-правового акта) неправильно застосовано або порушено судами попередніх інстанцій, в чому саме полягає неправильне застосування або порушення даної норми права.
Більше того, при касаційному оскарженні судових рішень з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 3 частини другої статті 287 цього Кодексу, окрім посилання на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, касаційна скарга має містити: пункт 1) - формулювання застосованого судом апеляційної інстанції висновку щодо застосування норми права, з яким не погоджується скаржник, із зазначенням цієї норми права та змісту правовідносин, у яких ця норма права застосована, а також посилання на постанови Верховного Суду, в яких зроблено інший (який саме) висновок щодо застосування цієї ж норми права та в яких (подібних) правовідносинах, із зазначенням, в чому саме полягає невідповідність оскарженого судового рішення сформованій правозастосовчій практиці у подібних правовідносинах; пункт 2) - обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні, із чіткою вказівкою на норму права (абзац, пункт, частина статті), а також зазначенням такого правового висновку, описом правовідносин та змістовного обґрунтування мотивів такого відступлення; пункт 3) - зазначення норми права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній та обґрунтувати необхідність формування єдиної правозастосовчої практики щодо цієї норми для правильного вирішення справи (п. 4.6. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 12.11.2020 у справі                             № 904/3807/19).
Як вбачається зі змісту касаційної скарги, ФОП Бачуріна О. П. формально зазначивши пункт 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України як одну з підстав звернення з касаційною скаргою, не навела обґрунтування щодо застосування якої саме норми права у подібних правовідносинах відсутній висновок Верховного Суду.
Для усунення недоліків касаційної скарги, поданої на підставі пункту 3 частини другої статті 287 Господарського процесуального кодексу України, скаржник має зазначити норму права щодо якої відсутній висновок її застосування із конкретизацією змісту правовідносин, в яких цей висновок відсутній.
Згідно з частиною другою статті 292 Господарського процесуального кодексу України, у разі якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 цього Кодексу, застосовуються положення статті 174 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
З огляду на викладене, суддя-доповідач дійшов висновку про залишення касаційної скарги ФОП Бачуріної О. П. без руху як такої, що оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 290 Господарського процесуального кодексу України.
Оскільки суддя-доповідач дійшов висновку про залишення касаційної скарги без руху, то клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження постанови Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 та про зупинення дії рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.03.2021 вирішуватимуться судом після усунення недоліків касаційної скарги.
Керуючись статтями 174, 234, 235, 290, 292 Господарського процесуального кодексу України, статтею 9 Закону України «Про судовий збір», Верховний Суд
УХВАЛИВ:
1. Касаційну скаргу фізичної особи-підприємця Бачуріної Олени Павлівни на постанову Південно-західного апеляційного господарського суду від 03.06.2021 і рішення Господарського суду Миколаївської області від 16.03.2021 у справі                   №   915/53/20 залишити без руху.
2. Встановити фізичній особі-підприємцю Бачуріній Олені Павлівні строк усунення недоліків касаційної скарги протягом десяти днів з дня вручення цієї ухвали суду касаційної інстанції.
3. Роз`яснити фізичній особі-підприємцю Бачуріній Олені Павлівні, що у разі невиконання вимог суду касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута скаржнику.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                     В.   Ю. Уркевич