Номер провадження: 22-ц/813/1715/21 
Номер справи місцевого суду: 522/17749/18
Головуючий у першій інстанції Домусчі Л. В.
Доповідач Драгомерецький М. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
29.07.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
             головуючого судді:  Драгомерецького М.М.,
                                  суддів:  Громіка Р.Д., Дришлюка І.А.,
 
             в порядку спрощеного провадження переглянув апеляційну скаргу адвоката Нагорного Андрія Євгеновича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» на рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2019 року по справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу, – 
 
В С Т А Н О В И В: 
08 жовтня 2018 року ТОВ «Авто Просто» звернулось до суду із позовом до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 про стягнення боргу.
Мотивуючи свої позовні вимоги тим, що 06 грудня 2010 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_1 було укладено Угоду №334921 та підписано Додатки №1 та №2 до неї, які є невід`ємними частинами Угоди. Дана Угода укладена в рамках створеної позивачем в Україні системи надання послуг з придбання автомобілів «АвтоТак». Дана система продажу полягає у створенні групи покупців, які бажають придбати товар високої вартості – наприклад автомобіль – які стають учасниками системи. Система встановлює відповідні механізми, які забезпечують придбання кожним учасником автомобіля шляхом сплати його вартості та вартості наданих послуг невеликими щомісячними внесками протягом декількох років. 28 квітня 2011 року, на асигнаційному акті, ОСОБА_1 було надано право на отримання автомобіля. Угоду № НОМЕР_1 було укладено між позивачем та ОСОБА_1 з метою придбання автомобіля KIA Carens, однак ОСОБА_1 , скориставшись правом наданим їй ст. 7 п. 7.1. Додатку №2 до Угоди звернулась до ТОВ «Авто Просто» із заявою, у якій просила надати автомобіль іншої марки, а саме – KIA VENGA, який в подальшому й отримала.
ОСОБА_1 в свою чергу, зобов`язалась оплатити стовідсоткову вартість автомобіля (100% ціни автомобіля) та вартість наданих їй послуг шляхом сплати 120 щомісячних повних внесків (графа «Графік внесків» в Додатку №1 до Угоди). Керуючись Пунктом 8.2.1.4 Статті 8 Додатку №2 до Угоди, ОСОБА_1 було надано гарантії повного виконання зобов`язання за Угодою №334921, а саме, надано позивачу, в якості забезпечення зобов`язань, гарантію поручителів щодо солідарної відповідальності за зобов`язаннями ОСОБА_1 за Угодою №334921. 
Відповідач ОСОБА_1 до березня 2015 року сплачувала щомісячні внески, а з квітня 2015 року взагалі припинила сплачувати внески. 
На виконання умов Угоди ОСОБА_1 було сплачено 77,9718% зі 100% в оплату Чистих внесків та 96 внесків з 120-ти в оплату послуг позивача (розрахунок додається). Розмір боргу відповідача перед позивачем за Угодою станом на вересень 2018 року (дата підготовки позову) складає 22,0282% від ціни автомобіля, актуальної у вересні 2018 року, та 24 внески в оплату послуг позивача.
Протягом дії Угоди, дистриб`ютор автомобіля KIA Carens – ТОВ «ФАЛЬКОН-АВТО» повідомив ТОВ «Авто Просто» про припинення виробництва автомобілів KIA Carens. Керуючись положенням ст. 9 Додатку №2 до Угоди, з вересня 2013 року. Позивач здійснив заміну автомобіля KIA Carens на автомобіль Chevrolet Tracker. Позивач направив відповідний лист, в якому повідомив про застосування положень статті 9 Додатку №2 до Угоди. Вказаний лист направлявся разом із квитанцією про сплату внеску за вересень 2013 року. Факт отримання цих документів підтверджується тим, що відповідач сплатила внесок за вересень 2013 року. Оскільки ціна автомобіля KIA Carens становила 188 600,00 грн., а автомобіля Chevrolet Tracker – 189 900,00 грн. вбачається, що вартість нової моделі автомобіля перевищувала вартість старої менше ніж на 10%, тому у подальшому для розрахунків внесків використовувалась вартість автомобіля Chevrolet Tracker. Позивач направив відповідний лист, в якому повідомив про застосування положень статті 9 Додатку №2 до Угоди. Вказаний лист про застосування положень статті 9 Додатку №2 до Угоди направлявся разом із квитанцією на сплату внеску за вересень 2013 року. Оскільки ціна автомобіля KIA Carens становила 188 600,00 грн., а автомобіля Chevrolet Tracker 189 900,00 грн., вбачається що вартість нової моделі Автомобіля перевищувала вартість старої менше ніж на 10%, тому у подальшому для розрахунків внесків використовувалась вартість автомобіля Chevrolet Tracker. Станом на вересень 2018 року (місяць звернення з позовом до суду) Поточна ціна автомобіля Chevrolet Tracker становить 460 030,00 грн..
Згідно положень п. 8.2.1.4 ст. 8 Угоди, ОСОБА_1 було надано позивачу гарантію забезпечення виконання нею зобов`язань за Угодою №334921 – гарантію поручителів. 
17 травня 2011 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено Договір поруки, за яким співпоручителі зобов`язались солідарно відповідати перед позивачем за виконання ОСОБА_1 в повному обсязі зобов`язань, що виникають з Угоди №334921, а в разі їх невиконання – відповідати перед позивачем як солідарні боржники. Вказаний договір поруки був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трубачовою Н.О., реєстраційний номер №1563.
На підставі зазначено, ТОВ «Авто Просто» звернулось до суду із вказаним позовом та просило суд задовольнити позовні вимоги у повному обсязі з наведених у позовній заяві правових підстав.
02 травня 2019 року ОСОБА_1 надала суду відзив проти позову, відповідно якого просила відмовити у задоволені позовної заяви. В обґрунтування відзиву, відповідачка зазначила, що дійсно між нею та позивачем по справі було укладено угоду №334921 від 06.12.2010р. та додаток №3 від 28.04.2011р., де була зафіксована остаточна ціна 292 961,24 грн., яка була повністю виплачені, згідно договору застави, що було укладено між ОСОБА_1 та ТОВ «АВТО ПРОСТО» та був посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Каплун Ю.В.. Таким чином відповідач вважає позов безпідставним, а підвищення ціни автомобіля не узгодженим із ним належним чином тому і нікчемним тобто таким, що несе за собою належних правових підстав.
03 травня 2019 року відповідач подав до суду заяву про застосування строку позовної давності. Обґрунтовує заяву тим, що починаючи з березня 2015 року, позивач фактично знав про своє порушене право, проте не заявляв про це, і саме з цього моменту і починається перебіг позовної давності, як щодо основного зобов`язання так і до застосування відсотків за його користування та інших передбачених договором сум. Тобто починаючи з 2015 року по сьогоднішній день строк позовної давності, щодо договору №334921 від 06.12.2010р. та стягнення неустойки за вказаним договором сплив. А позивач звернувся до суду за захистом своїх прав лише в грудні 2018 року.
Рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
В апеляційній скарзі ТОВ «Авто Просто» просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно із ч. 1  ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Крім того, практика Європейського суду з прав людини з питань гарантій  публічного характеру провадження у судових органах в контексті пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, свідчить про те, що публічний розгляд справи може бути виправданим не у кожному випадку (рішення від 08 грудня 1983 року у справі «Axen v. Germany», заява №8273/78, рішення від 25 квітня 2002 року «Varela Assalino contre le Portugal», заява №64336/01).
Так, у випадках, коли мають бути вирішені тільки питання права, то розгляд письмових заяв, на думку ЄСПЛ, є доцільнішим, ніж усні слухання, і розгляд справи на основі письмових доказів є достатнім. В одній із зазначених справ заявник не надав переконливих доказів на користь того, що для забезпечення справедливого судового розгляду після обміну письмовими заявами необхідно було провести також усні слухання. Зрештою, у певних випадках влада має право брати до уваги міркування ефективності й економії. Зокрема, коли фактичні обставини не є предметом спору, а питання права не становлять особливої складності, та обставина, що відкритий розгляд не проводився, не є порушенням вимоги пункту 1 статті 6 Конвенції про проведення публічного розгляду справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також, надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема, з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників (ухвала Великої Палати Верховного Суду у справі №668/13907/13ц).
Відповідачам поштова кореспонденція направлялась на усі наявні в матеріалах справи адреси, однак вона неодноразово поверталась до суду із відміткою «за закінченням терміну зберігання», «адресат відсутній».
Відповідно до ст. 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання або місцезнаходження судова повістка надсилається учасникам справи, які не мають офіційної електронної адреси та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, що забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, на останню відому судові адресу і вважається доставленою, навіть якщо учасник судового процесу за цією адресою більше не проживає або не знаходиться.
Згідно із ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Повне судове рішення виготовлене 29 липня 2021 року. 
Заслухавши доповідача, дослідивши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду в межах позовної заяви та доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню частково за таких підстав.
У частинах 1 та 2 ст. 367 ЦПК України зазначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Статтею 5 ЦПК України передбачено, що, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
За змістом статей 15, 16 ЦК України особа має право на захист свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, яке реалізується шляхом звернення до суду. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.
Згідно із вимогами ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Статтею 526 ЦК України передбачено, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу.
Відповідно до вимог ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Згідно із частиною першою ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст. 6, ч. 1 ст. 627 ЦК України, сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (ч. 1 ст. 628 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
Згідно із вимогами ст. 903 ЦК України, якщо договором передбачено надання послуг за плату, замовник зобов`язаний оплатити надану йому послугу в розмірі, у строки та в порядку, що встановлені договором. У разі неможливості виконати договір про надання послуг, що виникла не з вини виконавця, замовник зобов`язаний виплатити виконавцеві розумну плату. Якщо неможливість виконати договір виникла з вини замовника, він зобов`язаний виплатити виконавцеві плату в повному обсязі, якщо інше не встановлено договором або законом.
Судом першої інстанції встановлено, що 06 грудня 2010 року між ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_1 було укладено Угоду №334921 та підписано Додатки №1 та №2 до неї, які є невід`ємними частинами Угоди (а.с. 6-10).
Відповідно ст. 1 Угоди предметом цієї Угоди є надання Учаснику послуг системи АвтоТак, спрямованих на придбання Автомобіля. Угода укладається шляхом підписання Сторонами Угоди, Додатку №1 та Додатку №2-Правила функціонування системи придбання в групах АВТОАК (а.с.8-10), які підписані сторонами та є невід`ємними частинами Угоди. Терміни, що використовуються в Угоді та системі АвтоТак, визначаються в Додатку №2 до Угоди. 
Згідно зі ст. 2 Угоди, Авто Просто є товариством, що надає послуги, предметом яких є придбання автомобілів Учасниками через систему придбання в групах АвтоТак. АВТО ПРОСТО гарантує надання Учаснику Права на отримання Автомобілів за умови виконання Учасником всіх зобов`язань, передбачених Угодою.
Система встановлює відповідні механізми, які забезпечують придбання кожним учасником автомобіля шляхом сплати його вартості та вартості наданих послуг невеликими щомісячними внесками протягом декількох років. 28 квітня 2011 року, на асигнаційному акті, ОСОБА_1 було надано право на отримання автомобіля. Угоду № НОМЕР_1 було укладено між Позивачем та ОСОБА_1 з метою придбання автомобіля KIA Carens, однак ОСОБА_1 , скориставшись правом наданим їй ст. 7 п. 7.1. Додатку №2 до Угоди звернулась до ТОВ «АВТО ПРОСТО» з заявою, у якій просила надати Автомобіль іншої марки, а саме – ОСОБА_4 (а.с. 15). Також суду надано Акт вибору автомобіля від 06.05.2011р. (а.с. 15).
На протязі дії Угоди, дистриб`ютор автомобіля KIA Carens – ТОВ «ФАЛЬКОН-АВТО» повідомив ТОВ «АВТО ПРОСТО» про припинення виробництва автомобілів KIA Carens (а.с. 14).
28 квітня 2011 року між сторонами було укладено Додаток №3 до Угоди від 06 грудня 2010 року (а.с. 69), за якою ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_1 погодили, що сума грошових зобов`язань Учасника станом на день підписання цього Додатку за угодою №334921 від 06 грудня 2010 року становить 292 961,24 грн..
06 грудня 2010 року між сторонами було укладено Додаток №4 до Угоди №334921 (а.с. 80) також в матеріалах справи наявний додаток №4 до Угоди №334921, а саме 24.03.2011р. було укладено Додаток №4 до Угоди від 06 грудня 2010 року(а.с. 78), відповідно якого ТОВ «АВТО ПРОСТО» та ОСОБА_1 уклали Додаток про наступне: учасник, який протягом строку дії Угоди належним чином та у встановлений Угодою строк виконав усі свої зобов`язання зі сплати Повних внесків, й вирішив сплатити Авансові внески, має право на плату 50% від розміру щомісячного Внеску в оплату послуг у складі кожного сплаченого Авансового внеску. Учасник, який протягом перших 6 (шести) місяців строку дії Угоди вирішив повністю достроково одноразовим платежем погасити свій Графік внесків, і такий Учасник належним чином та у встановлений Угодою строк виконав усі свої зобов`язання зі сплати Повних внесків, має право на 75% знижку від розміру щомісячного Внеску в оплату послуг у складі кожного внеску, сплаченого достроково.
Відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_2 ОСОБА_1 зареєструвала право власності автомобіль KIA VENGA 31 травня 2011 року, що підтверджується копіює свідоцтва про реєстрацію ТЗ від 31.05.2011р. (а.с. 16) та актом прийому-передачі ТЗ (а.с. 68).
Згідно витягу про реєстрацію в Державному реєстрі обтяжень рухомого майна від 04.08.2011р. (а.с. 70) вбачається, що ТЗ автомобіль KIA VENGA 31 травня 2011 року випуску НОМЕР_3 , зареєстровано обтяження за договором застави рухомого майна, 1792, від 30.05.2011р. (а.с. 71).
Відповідно зазначеного договору застави, загальна вартість предмету застави на момент укладення цього Договору складає 292 961,24 грн..
Відповідач – ОСОБА_1 в свою чергу, зобов`язалась оплатити стовідсоткову вартість автомобіля (100% ціни автомобіля) та вартість наданих їй послуг шляхом сплати 120 (щомісячних повних внесків (графа «Графік внесків» в Додатку №1 до Угоди). Керуючись Пунктом 8.2.1.4 Статті 8 Додатку №2 до Угоди, Відповідачем-1 були надані гарантії повного виконання зобов`язання за Угодою №334921, а саме, надано позивачу, в якості забезпечення зобов`язань, гарантію поручителів щодо солідарної відповідальності за зобов`язаннями ОСОБА_1 за Угодою №334921. 
Згідно положень п. 8.2.1.4 ст. 8 Угоди, ОСОБА_1 було надано позивачу гарантію забезпечення виконання нею зобов`язань за Угодою №334921 – гарантію поручителів. 17 травня 2011 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено Договір поруки, за яким останні зобов`язались солідарно відповідати перед позивачем за виконання ОСОБА_1 в повному обсязі зобов`язань, що виникають з Угоди №334921, а в разі їх невиконання – відповідати перед позивачем як солідарні боржники. 
В забезпечення укладених угод 17.05.2011р. між ТОВ «АВТО ПРОСТО» (Кредитор) та з другої сторони ОСОБА_5 , ОСОБА_3 укладено нотаріально посвідчений договір поруки, оскільки між кредитором ТОВ «АВТО ПРОСТО» та боржником ОСОБА_1 укладено Угоду №334921 від 06.12.2010р., Додаток №1 від 06.12.2010р., Додаток №2 від 06.12.2010р., Додаток №3 від 28.04.2011р., згідно яких кредитор надає послуги, спрямовані на придбання автомобіля, а боржник зобов`язаний сплачувати передбачені угодою та додатками внески (а.с. 11). Вказаний договір поруки був посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Трубачовою Н.О., реєстраційний номер №1563. 
31 травня 2011 року до договору застави укладено Додаткову угоду №1 до Договору застави (а.с. 65) відповідно якого ОСОБА_1 та ТОВ «АВТО ПРОСТО» уклали додаткову угоду про наступне: предметом застави згідно є автомобіль марки KIA VENGA випуск 2010 року, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_4 , реєстраційний номерний знак НОМЕР_3 , зареєстрований: РЕВ-1 при УДАІ ГУМВС України в Одеській області, 31 травня 2011 року, який належить на праві власності Заставодавцю на підставі свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_2 , виданого РЕВ-1 УДАІ ГУМВС України в Одеській області, 31.05.2011 року. Інші умови Договору Застави залишаються незмінні та сторони підтверджують за ним свої зобов`язання.
Позивач зазначає, що ОСОБА_1 до березня 2015 року сплачувала щомісячні внески, а з квітня 2015 року взагалі припинила сплачувати внески. На виконання умов Угоди ОСОБА_1 було сплачено 77,9718% зі 100% в оплату Чистих внесків та 96 внесків з 120-ти в оплату послуг Позивача (розрахунок додається). Розмір боргу ОСОБА_1 перед Позивачем за Угодою станом на вересень 2018 року (дата підготовки позову) складає 22,0282% від ціни автомобіля, актуальної у вересні 2018 року, та 24 (двадцять чотири) внески в оплату послуг Позивача. 
Також відповідач надав квитанцію про сплату 4 473,37 грн. від 17 березня 2015 року, що збігається з поясненнями позивача (а.с. 67) після чого платежів від відповідача не надходило.
Відповідно наданого позивачем розрахунку платежів ОСОБА_1 за Угодою №334921 станом на 28.09.2018р. було сплачено 274 575,05 грн., з яких 156 509,70 грн. - внесок в оплату вартості авто, 77,9718 грн. – відсоток від ціни автомобіля, 71 198,78 грн. –адмінвитрати ПДВ, 12 898,49 грн. – страхування життя, 27 199,99 грн. – страхування авто. Заборгованість становить 24 внески, загальна сума 151 682,09 грн..
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, ТОВ «АВТО ПРОСТО» суд першої інстанції виходив із того, що підтвердження підвищення суми боргу з узгодженням сторін не позивачем до суду не надано. В договорі застави від 30 травня 2011 року загальна вартість предмету застави на момент укладення цього Договору складає 292 961,24 грн.. Доказів обґрунтування поточної вартості автомобілю в розмірі 460 030,00 грн. суду надано не було. 
В додатку №1 до Угоди №334921 визначена ціна автомобілю 184 000,00 грн.. Відповідно договору поруки від 17 травня 2011 року на момент підписання договору поруки розмір забезпечених порукою вимог складає 220 280,73 грн.. Відповідно розрахунку наданого позивачем, ОСОБА_1 сплатила загальну суму в розмірі 274 575,05 грн. з яких 156 509,70 грн. вартість автомобілю. (12-13).
Згідно із п.2.3 Додатку №2 до Угоди учасник зобов`язаний повністю сплатити повні внески згідно з графіком внесків. Позивач посилається на узгоджений графік внесків платежів, проте такого графіку не надано.
Відповідно до п.3.2. розмір авансових внесків розраховується відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на момент оплати. Однак доказів щодо поточної ціни автомобіля, який було надано відповідачу та власником якого вона зареєстрована ОСОБА_6 31 травня 2011 року , суду не надано. При цьому позивач обґрунтовує суму заборгованості виходячи з ціни іншого автомобіля без належних цьому обґрунтувань. Тому посилання позивача щодо несплати залишився 24 внесків не знайшли свого обґрунтування. 
Такі висновки суду є правильними, з ними погоджується й апеляційний суд, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи, а стосуються переоцінки доказів.
Таким чином, вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з  характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Докази та обставини, на які ТОВ «АВТО ПРОСТО» в апеляційній скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні судом були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Серявін та інші проти України», заява №4909/04, від 10 лютого 2010 року).
Оскільки судове рішення перевіряється в межах доводів та вимог апеляційної скарги, судова колегія визнає, що судове рішення судом ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін.
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» №10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, підстав для перерозподілу судових витрат за перегляд справи у апеляційному порядку не вбачається.
 Керуючись ст. ст. 367, 368, 374 ч. 1 п. 1, 375, 382-384, 389 ЦПК України Одеський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати у цивільних справах,-

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката Нагорного Андрія Євгеновича в інтересах Товариства з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» залишити без задоволення, рішення Приморського районного суду м. Одеси від 02 грудня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складено: 29 липня 2021 року.
Судді Одеського апеляційного суду:                                              М.М.Драгомерецький 

                                                                                                             А.І.Дришлюк

Р.Д.Громік