Дата документу 23.09.2021 Справа № 322/256/21

П О С Т А Н О В А
 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

 
23 вересня 2021 року
м. Запоріжжя

Єдиний унікальний № 322/256/21
Провадження № 22-ц/807/2959/21

Запорізький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого – Кримської О.М. (суддя-доповідач),
суддів: Дашковської А.В., Гончар М.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 02 червня 2021 року, в складі судді Губанова Р.О., в справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

В С Т А Н О В И В:

У березні 2021 року АТ КБ «ПриватБанк» звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
В обґрунтування позову зазначало, що ОСОБА_1 звернулась до АТ КБ «ПриватБанк»з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписала Заяву № б/н від 19 грудня 2014 року.
Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з Умовами та правилами надання банківських послуг та Тарифами Банку, які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між нею та Банком Договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві.
Укладений договір, відповідно до ч.1 ст. 634 ЦК України, є договором приєднання.
Щодо встановлення та зміни кредитного ліміту Банк керувався п.п. 2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 Договору, на підставі яких Відповідач при укладанні Договору дала свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою Банку.
Пунктом 1.1.3.2.3 Договору передбачена можливість зміни Тарифів та інших невід`ємних частин Договору.
АТ КБ «ПриватБанк» свої зобов`язання за Договором виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу можливість розпоряджатись кредитними коштами на умовах, передбачених Договором та в межах встановленого кредитного ліміту. Відповідач не надала своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за борговими зобов`язаннями, у зв`язку з чим станом на 23 листопада 2020 року утворилась заборгованість в розмірі 52 907, 52 грн., яка складається з: 43 767, 87 грн. – заборгованість за тілом кредиту: в т.ч.: 20, 00 грн. – заборгованість за поточним тілом кредиту; 43 747, 87 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. – заборгованість за відсотками; 9 139, 65 грн. – заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.. 625 ЦК України; 0, 00 грн. – нарахована пеня; 0, 00 грн. – нарахована комісія.
Ураховуючи викладене, АТ КБ «ПриватБанк» просить суд стягнути з ОСОБА_1 на свою користь заборгованість станом на 23 листопада 2020 року за кредитним договором № б/н від 19 грудня 2014 року у розмірі 43 767, 87 грн., а також судові витрати у розмірі 2270, 00 грн.

       Рішенням Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 02 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено.
       
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду АТ КБ «ПриватБанк» подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що суд першої інстанції неправомірно з власної ініціативи та на власний розсуд здійснив необґрунтований розрахунок суми боргу, порушивши принцип диспозитивності, ураховуючи що відповідачем не було подано зустрічного позову. Суд неправомірно всі поповнення картки зарахував до тіла кредиту, чим порушив положення ст.. 534 ЦК України, якою передбачена черговість погашення вимог за грошовими зобов`язаннями. Розрахунок, здійснений судом, є помилковим, оскільки не були враховані щомісячні платежі за рахунок кредитного ліміту за двома кредитними послугами «Миттєва розстрочка», а саме 16 платежів по 670, 80 грн., починаючи з 01 липня 2018 року, та 10 платежів по 402, 98 грн., починаючи з 21 вересня 2018 року, що підтверджується банківською випискою. Вказані суми суд безпідставно не стягнув з відповідача. Крім того, у банківській виписці відображена інформація щодо повідомлення позичальника про щомісячне нарахування процентів у відповідному розмірі. Користування відповідачем кредитними коштами та погашення заборгованості свідчать про визнання заборгованості за кредитом та згоду з умовами кредитування. Звертає увагу, що відповідно до законодавства кредит є оплатним, де платою за користуванням кредиту є сплата відсотків.

Відзив на апеляційну скаргу від відповідача не надходив.

Відповідно до ч. 1  ст. 368 ЦПК України  справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України  апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи: малозначні справи; що виникають з трудових правовідносин;  про надання судом дозволу на тимчасовий виїзд дитини за межі України тому з батьків, хто проживає окремо від дитини, у якого відсутня заборгованість зі сплати аліментів та якому відмовлено другим із батьків у наданні нотаріально посвідченої згоди на такий виїзд.
Згідно із  ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Ураховуючи зазначене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.

Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.

Суд першої інстанції, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, виходив із визначення суми боргу за тілом кредиту шляхом вирахування різниці між сумою фактично використаних відповідачем кредитних коштів та сумою сплачених ним коштів на погашення заборгованості, приймаючи до уваги необґрунтованість списання позивачем з рахунку процентів та неустойки. Так, заборгованість за кредитним договором станом на 24 листопада 2020 року відсутня, оскільки відповідачем отримано 22 193, 21 грн. кредитних коштів, а сплачено 26 066, 86 грн.

Колегія суддів не може погодитись із висновком суду першої інстанції.

Судом встановлено, що 19 грудня 2014 року ОСОБА_1  підписала Анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку, за змістом якої вона погодилась, що вказана заява разом із пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку становлять між сторонами договір про надання банківських послуг (а.с. 27).

Своїм підписом ОСОБА_1 підтвердила, що ознайомлена з Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами банку, які були наданні останній для ознайомлення в письмовому вигляді.

До заяви позивач додав витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг (а.с. 28-60).

Відповідно до наданого банком розрахунку, розмір заборгованості  ОСОБА_1   достягнення за договором № б/н від 19 грудня 2014 року станом на 23 листопада 2020 року визначено: 43 767, 87 грн. – заборгованість за тілом кредиту: в т.ч.: 20, 00 грн. – заборгованість за поточним тілом кредиту; 43 747, 87 грн. – заборгованість за простроченим тілом кредиту (а.с. 11-20).
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. 
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. 
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України). 
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору. 
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України). 
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБанк»).
Аналіз зазначених норм дає підстави дійти до висновку про те, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений, при цьому умови договору повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Саме такі висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року в справі №342/180/17.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

Позивач, обґрунтовуючи позовні вимоги про стягнення заборгованості за кредитним договором, крім самого розрахунку кредитної заборгованості за договором № б/н від 19 грудня 2014 року, посилався на Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт "Універсальна" та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг.

Матеріали справи не містять підтверджень, що саме ці Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна» та Витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач та ознайомився і погодився з ними, а також те, що вказані документи станом на 19 грудня 2014 року містили умови, зокрема й щодо сплати відсотків, неустойки та саме у зазначеному в цих документах, що додані банком до позовної заяви, розмірах і порядках нарахування.

Велика Палата Верховного Суду у постанові від 03 липня 2019 року у справі № 342/180/17, провадження № 14-131цс19, зауважила на тому, що роздруківка із сайту позивача не може бути належним доказом, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення і дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови та правила споживчого кредитування. За таких обставин та без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила банківських послуг, відсутність у анкеті-заяві домовленості сторін про сплату відсотків за користування кредитними коштами, пені та штрафів за несвоєчасне погашення кредиту, надані банком Витяг з Тарифів та Витяг з Умов не можуть розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена щодо укладеного із відповідачкою кредитного договору, оскільки достовірно не підтверджують вказаних обставин.
За таких підстав, в даному випадку неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила ч. 1 ст. 634 ЦК України.

Колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вказані Тарифи з обслуговування кредитних карт "Універсальна", Умови та правила банківських послуг не можна вважати складовою частиною укладеного між сторонами договору від 19 грудня 2014 року.

АТ КБ «ПриватБанк» у позовній заяві просило стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за тілом кредиту в розмірі 43 767, 87 грн.

Доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір, є первинні документи, оформлені відповідно до ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність».
Згідно з указаними положенням закону підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи. Для контролю та впорядкування оброблення даних на підставі первинних документів можуть складатися зведені облікові документи. Первинні та зведені облікові документи можуть бути складені у паперовій або в електронній формі.
Банківська виписка має статус первинного документу, що підтверджується Переліком типових документів, затверджених наказом Міністерства юстиції України № 578/5 від 12 квітня 2012 року.
Інформація, що міститься в прийнятих для обліку первинних документах, систематизується на рахунках бухгалтерського обліку в регістрах синтетичного та аналітичного обліку шляхом подвійного запису їх на взаємопов`язаних рахунках бухгалтерського обліку. Регістри синтетичного та аналітичного обліку ведуться на паперових носіях або в електронній формі. Запис у регістрах аналітичного обліку здійснюється лише на підставі відповідного санкціонованого первинного документа (паперового або електронного).
Разом з тим, відповідно до пункту 5.6 Положення про організацію операційної діяльності в банках України, затвердженого Постановою Правління Національного банку України від 18 червня 2003 року № 254 (в редакції, чинній до 07.07.2018), виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту.
Банк обов`язково має складати на паперових та/або електронних носіях такі регістри, як, зокрема, особові рахунки та виписки з них. Виписки з особових рахунків клієнтів є підтвердженням виконаних за день операцій і призначаються для видачі або відсилання клієнту (п. 57, п. 59, п. 62 Положення про організацію бухгалтерського обліку, бухгалтерського контролю під час здійснення операційної діяльності в банках України, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 04 липня 2018 року № 75).

Таким чином, виписка по картковому рахунку, що міститься в матеріалах справи, є належним доказом щодо заборгованості відповідача за тілом кредиту, яка повинна досліджуватися судом у сукупності з іншими доказами.

Так, суд першої інстанції, дослідивши виписку по особовому рахунку ОСОБА_1 , дійшов висновку про те, що заборгованість за тілом кредитного договору відсутня та наявна переплата у розмірі 3 873, 65 грн., оскільки ОСОБА_1 фактично отримала кредитні кошти у розмірі 22 193, 21 грн., а внесла на рахунок – 26 066, 86 грн.

Проте, перевіривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів не може погодитись із вказаним висновком суду про відсутність заборгованості за тілом кредиту та наявність переплати.

Так, із виписки по особовому рахунку вбачається, що судом першої інстанції не враховано щомісячні платежі за послугою «Миттєва розстрочка», які є фактично використаними грошовими коштами відповідачем, а саме: 20 платежів по 670, 80 грн., та 10 платежів по 402, 48 грн., що дорівнює 17 440, 80 грн.

Таким чином, ОСОБА_1 фактично отримала кредитні кошти у розмірі 39 634, 01 грн. (22193, 21 + 17 440, 80).

Суд першої інстанції правильно дійшов висновку про те, що з виписки по особовому рахунку вбачається, що тіло кредиту утворилось у тому числі у зв`язку з включенням до нього відсотків, неустойки, комісії, які не були погоджені сторонами, тому заборгованість за тілом кредиту у розмірі 43 767, 87 грн., яку просить стягнути позивач, є не обґрунтованою та не підтверджена належними та допустимими доказами.

Ураховуючи викладене, заборгованість за тілом кредитного договору № б/н від 19 грудня 2014 року становить 13 567, 15 грн. (39 634, 01 грн. – 26 066, 86 грн.).
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог.

АТ КБ «ПриватБанк» не заявляв позовних вимог про стягнення з відповідача інших складових заборгованості за кредитним договором № б/н від 19 грудня 2014 року.
У позовній заяві просило стягнути з відповідача лише заборгованість за тілом кредиту в розмірі 43 767,87грн ( а.с.3-4).

Оскільки фактично отримані та використані відповідачем кошти у добровільному порядку АТ КБ «ПриватБанк»  не повернуті, а також вимоги частини другої статті 530 ЦК України, за змістом якої, якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання в будь-який час, що свідчить про порушення його прав, колегія суддів вважає, що позивач вправі вимагати захисту своїх прав через суд шляхом зобов`язання виконати боржником обов`язок з повернення фактично отриманої суми кредитних коштів у розмірі 13 567, 15 грн.

Суд першої інстанції, неповно з`ясувавши обставини справи, зробив передчасний висновок про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення заборгованості за тілом кредиту, а саме в розмірі 13 567, 15 грн.

Ураховуючи викладене, колегія суддів, перевіривши доводи апеляційної скарги, дослідивши наявні в матеріалах справи докази, приходить до висновку, що оскаржуване рішення на підставі ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з прийняттям постанови про часткове задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1  на користь АТ КБ «ПриватБанк» заборгованості за тілом (фактично отриманої суми кредитних коштів) кредитного договору №б/н від 19 грудня 2014 року в розмірі 13 567, 15 грн. в іншій частині позовні вимоги задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.

Ураховуючи, що позовні вимоги задоволені на 31 %, тому розмір сплаченого банком судового збору при зверненні до суду з цим позовом підлягає стягненню з відповідача на його користь пропорційно задоволеним вимогам, а саме в розмірі 703,70 грн.
Апеляційну скаргу задоволено на 31 %, тому з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 1 055, 55 грн.

Отже, у підсумку з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1759, 25 грн.

Керуючись ст.ст. 374, 376, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» задовольнити частково. 
Рішення Новомиколаївського районного суду Запорізької області від 02 червня 2021 року скасувати та прийняти постанову наступного змісту:
Позовні вимоги акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» заборгованість за тілом кредитного договору №б/н від 19 грудня 2014 року в розмірі 13 567, 15 грн.
В іншій частині позовні вимоги залишити без задоволення.
Стягнути з  ОСОБА_1  на користь акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» судовий збір, сплачений за подання позовної заяви, в розмірі 703,70 грн., а також судовий збір, сплачений за подання апеляційної скарги, в розмірі 1 055, 55 грн., а всього – 1759, 25 грн. 
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту цієї постанови, лише у випадку якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до ЦПК України позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Повний текст постанови складено 23 вересня 2021 року.

Головуючий О.М. Кримська

Судді: А.В. Дашковська

                                                                        М.С. Гончар