ЧЕРКАСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Номер провадження 22-ц/821/1090/21	Головуючий по 1 інстанції	
Справа №712/11367/20 Категорія: 305010900 	Марцішевська О. М. 	
  	Доповідач в апеляційній інстанції	
  	Гончар Н.  І. 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 липня 2021 року	м. Черкаси	

Черкаський апеляційний суд у складі колегії суддів:

Гончар Н.І., Вініченка Б.Б., Фетісової Т.Л.
учасники справи: 
позивач - ОСОБА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 ;
третя особа – Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС»;
особа, яка подала апеляційну скаргу – представник позивача – адвокат Юрченко Віктор Олександрович; 

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Юрченка Віктора Олександровича на рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 квітня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа: Приватне акціонерне товариство «Страхова група «ТАС», про стягнення матеріальних збитків,

в с т а н о в и в:

17 листопада 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із вказаним позовом, посилаючись на те, що 13 вересня 2020 року о 15 год. 00 хв. на перехресті вулиць Б. Вишневецького та Хрещатик в м. Черкаси відбулась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Citroen DS3 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням відповідачки та належного позивачу автомобіля Scoda Fabia д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 . 
Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси по справі № 712/9180/20 від 20 жовтня 2020 року відповідачку визнано винною у вищезазначеній ДТП. 
Відповідальність відповідачки застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС», яка 07 жовтня 2020 року здійснила виплату страхового відшкодування в розмірі 9 200 грн. 
Вартість відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ склала 17 740 грн. 
12 жовтня 2020 року позивачем на адресу відповідачки була надіслана претензія з вимогою відшкодування 8 540 грн. Листом від 19 жовтня 2020 року відповідачка відмовила в задоволені претензії. 
Позивач вважає, що відповідачка як особа, винна у ДТП, повинна сплатити різницю між страховим відшкодуванням та фактичним розміром завданої шкоди в розмірі 8450 грн., які ОСОБА_1 просив стягнути із ОСОБА_2 на свою користь.
Ухвалою Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 квітня 2021 року за заявою адвоката Юрченка Віктора Олександровича залишено без розгляду частину позовних вимог, а саме кількісного складу предмету позову в сумі 848,33 грн.
Рішенням Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 квітня 2021 року в задоволенні позовних вимог відмовлено.
Рішення суду обґрунтоване тим, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів того, що обсяг проведених ремонтних робіт та замінених деталей зазначених у акті  виконаних робіт від 30 жовтня 2020 року повною мірою відповідає характеру та обсягу ушкоджень, отриманих автомобілем позивача в результаті ДТП з вини відповідачки, а також заміна вказаних у акті огляду ТЗ (дефектна відомість) від 17 вересня 2020 року ушкоджених вузлів і агрегатів була з технічної точки зору необхідною, а деформація не відновлювальною.
Суд також вказав, що позивачем не підтверджено належними і допустимими доказами суму вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, в межах якої у страховика виник обов`язок виплатити страхове відшкодування потерпілій особі та яка підлягає врахуванню при вирішенні спору. 
Суд прийшов до висновку, що розмір відновлювального ремонту з урахуванням зносу при настанні страхового випадку повинен бути підтверджений звітом (актом) про оцінку майна або експертним висновком, оскільки його визначення потребує спеціальних знань у галузі автотоварознавства.
Крім того, суд погодився із доводами відповідачки про те, що узгодження потерпілим зі страховиком розміру страхового відшкодування без проведення оцінки відновлювального ремонту не покладає на особу, винну у ДТП, обов`язку з відшкодування шкоди в обсязі, більшому, ніж встановлено Законом України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» і договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, представник ОСОБА_1 – адвокат Юрченко Віктор Олександрович подав апеляційну скаргу та просить скасувати рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 квітня 2021 року та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
В апеляційній скарзі вказує, що для підтвердження розміру витрат на відновлення транспортного засобу позивачем в якості доказів було надано Акт виконаних робіт (наданих послуг) № 76 та квитанцію до прибуткового касового ордеру, виписаних фізичною особою-підприємцем ОСОБА_4 , який відповідно до даних Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців здійснює діяльність з технічного обслуговування та ремонту автотранспортних засобів.
Зазначає, що відповідачка не надала жодного доказу, який би спростовував вартість виконаних робіт, а лише зазначила про завищену вартість робіт, що ґрунтується на припущеннях. Вважає, що саме відповідачка повинна була заявляти клопотання про проведення експертизи щодо встановлення вартості відновлювального ремонту, якщо у неї виникли сумніви щодо вартості проведених робіт.
Вважає, що суд може самостійно зробити розрахунок коефіцієнту фізичного зносу складників автомобіля, що підлягали заміні, виходячи із Методики товарознавчої експертизи та оцінки колісних транспортних засобів та наданого позивачем Акту виконаних робіт. Із розрахунку скаржника всього підлягало заміні складники на суму 9450 грн, із них страховик в силу закону не виплачує 6615 грн, тому суд повинен був стягнути як мінімум вказану суму.
Вказує, що факт оплати проведення ремонту готівковим способом, а не безготівковим, як спочатку зазначалось у рахунку-фактурі від 01 жовтня 2021 року жодним чином не спростовує проведення оплати.
Зазначає, що наявність пошкодження лакофарбового покриття на одному елементі транспортного засобу, яке не пов`язане з цієї ДТП, не спростовує правомірність стягнення зносу на запасні частини з відповідача.
Також із посиланням на судову практику Верховного Суду вказує, що оскільки вартість майнового збитку, завданого потерпілому пошкодженням автомобіля внаслідок ДТП, яка сталась з вини відповідача, перевищує виплачений позивачу розмір страхового відшкодування, то із відповідача, як винної особи, на користь позивача підлягає стягненню різниця між фактичним розміром шкоди (вартістю відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу) та отриманим страховим відшкодуванням.
ОСОБА_2 подала відзив на апеляційну скаргу та просить залишити без задоволення апеляційну скаргу та стягнути з ОСОБА_1 на її корись витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.
У відзиві вказує, що Акт огляду транспортного засобу (дефектна відомість) від 17 вересня 2020 року містить пошкодження, що не пов`язані з ДТП, а саме: передній бампер – пошкодження ЛФП в лівій частині, оскільки відповідно до інформації з УІАП ГУНП в Черкаській області від 17 березня 2021 року автомобіль Scoda Fabia д.н.з. НОМЕР_2 (власник ОСОБА_1 ) 25 травня 2018 року був у ДТП, вид пригоди: наїзд на транспортний засіб, що стоїть по ходу руху.
Зазначає, що цивільно-правова відповідальність відповідача застрахована у ПрАТ «СГ «ТАС», яка і здійснила страхове відшкодування в сумі 9200 грн, на яку погодився позивач, тому відсутні підстави для стягнення заявленої позивачем суми із відповідачки.
Звертає увагу, що позивачем не надано належних доказів для визначення розміру матеріального збитку при настанні страхового випадку, зокрема, звіту (акту) про оцінку майна, який повинен відповідати вимогам Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність».
Вважає, що зазначені ремонтні роботи та зміна деталей автомобіля позивача не відповідають дійсності після ДТП та є завищеними, оскільки як зазначено в акті огляду транспортного засобу від 17 вересня 2020 року на автомобілі позивача уже були пошкодження переднього бампера в лівій частині до ДТП, яка трапилась 13 вересня 2020 року, крім того, фари цілі після ДТП, а позивач здійснив повну заміну фар та бампера, який уже був пошкоджений і при цьому покладає повну вартість нового переднього бампера на відповідача. Аналогічна ситуація і з передніми фарами, оскільки страхова компанія враховувала фари та передній бампер при виплаті в повному розмірі.
Крім того вказує, що відповідачкою понесені витрати на правничу допомогу під час перегляду рішення суду в суді апеляційної інстанції в розмірі 3000 грн.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та дослідивши матеріали справи, колегія суддів приходить до наступного. 
Частиною третьою статті 3 ЦПК України визначено, що провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Відповідно до статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні. 
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом першої інстанції встановлено, що 13 вересня 2020 року о 15 год. 00 хв. на перехресті вулиць Байди Вишневецького та Хрещатик в м. Черкаси, сталась дорожньо-транспортна пригода за участю автомобіля Scoda Fabia д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , належного позивачу та автомобіля Citroen DS3 д.н.з. НОМЕР_1 під керуванням та належного відповідачці.
Постановою Соснівського районного суду м. Черкаси від 20 жовтня 2020 року у справі №712/9180/20, відповідачку ОСОБА_2 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення за ст. 124 КУпАП. Вказаною постановою встановлено, що ОСОБА_2 13 вересня 2020 року о 15 год. 00 хв. в м. Черкаси по вул. Б. Вишневецького, керуючи автомобілем Citroen DS3 д.н.з. НОМЕР_1 , виїхала на регульоване перехрестя з вул. Хрещатик на заборонений червоний сигнал світлофора та скоїла зіткнення з автомобілем Scoda Fabia д.н.з. НОМЕР_2 під керуванням водія ОСОБА_3 , який рухався по вул. Хрещатик на зелений сигнал світлофора, чим порушила п. 8.7 ПДР України. При ДТП автомобілі отримали механічні пошкодження з матеріальними збитками.
Власником автомобіля Scoda Fabia д.н.з. НОМЕР_2 є ОСОБА_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 12 жовтня 2004 року.
Власником автомобіля Citroen DS3 д.н.з. НОМЕР_1 є ОСОБА_2 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу від 26 травня 2020 року.
На час скоєння дорожньо-транспортної пригоди цивільно-правова відповідальність Citroen DS3 д.н.з. НОМЕР_1 була застрахована в АТ «СГ «ТАС» згідно полісу № АР/7964343 обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, із лімітом відповідальності на одного потерпілого за шкоду заподіяну майну становить 130000 грн., франшиза 0 грн. 
17 вересня 2020 року позивач повідомив АТ «СГ «ТАС» про дорожньо-транспортну пригоду.
Актом огляду (дефектна відомість) від 17 вересня 2020 року зафіксовані пошкодження автомобіля Scoda Fabia д.н.з. НОМЕР_2 : код пошкодження А (деформація) - капот, передній номерний знак, код пошкодження В (розбито, зламано): решітка радіатора, блок-фара ліва розлом кріплень, блок-фара права-розлом кріплень, передній бампер, молдінг бампера, протитуманна фара права, решітка радіатора нижня права, решітка радіатора нижня центральна, накладка номерного знака, рамка номерного знака передня, передня панель (екран), кріплення радіатора, коди пошкодження F,B (розбито, зламано + відсутність) решітка радіатора нижня ліва, код пошкодження С (подряпина) - крило переднє праве. Пошкодження, що не пов`язані з подією передній бампер-пошкодження лако-фарбового покриття в лівій частині.
АТ «СГ «ТАС» листом від 17 вересня 2020 року повідомило ОСОБА_1 про виплату страхового відшкодування в розмірі 9200 грн.
25 вересня 2020 року позивач звернувся з заявою про страхове відшкодування до АТ «СГ «ТАС». В даній заяві зазначено, що ОСОБА_5 погоджується з тим, що розмір страхового відшкодування складає 9200 грн. з вирахуванням франшизи та не наполягає на проведенні оцінки, експертизі пошкодженого майна. Погоджується з тим, що до вартості запчастин, які підлягають заміні можливе застосування коефіцієнту фізичного зносу.
Страховим актом № 22600/34/920 від 05 жовтня 2020 року укладеного між АТ «СГ`ТАС» та ОСОБА_1 погоджено страхову виплату в сумі 9200 грн.
07 жовтня 2020 року позивачу перераховано страхове відшкодування на суму 9200 грн. згідно виписки з банківського рахунку.
Згідно з актом № 76 від 30 жовтня 2020 року про здачу-прийняття робіт (надання послуг) ПП ОСОБА_4 для ремонту автомобіля позивача було проведено наступні роботи та замінено складові автомобіля: 
•        монтаж, демонтаж – 8*20=1600,
•        рихтувально-зварювальні роботи – 8*200=1600,
•        підготовка до фарбування – 11*200=2200,
•        фарбування – 6*200=1200,
матеріали:
•        фарба – 0,6*1650=990, 
•        лак – 1*500=500, 
•        розчинник – 2*100=200, 
•        бампер передній – 1*1950=1950, 
•        фара - 2*1450=2900, 
•        фара протитуманна – 1*300=300, 
•        рамка радіатора (телевізор) – 1*1410=1410, 
•        молдінг бампера – 2*170=340,
•        накладка під номер – 1*220=220, 
•        решітка бампера (права, ліва) – 2*130=260, 
•        решітка бампера (середня) – 1*220=220, 
•        решітка радіатора – 1*800=800, 
•        номерний знак – НОМЕР_3 .
Загальна сума проведених робіт та замінених складових становить без ПДВ 17740 грн.
Відповідно до квитанції до прибуткового касового ордеру № 1 від 30 жовтня 2020 року ОСОБА_1 сплачено ПП ОСОБА_4 17740 грн, підстава - акт № 76 здачі-прийняття робіт від 30 жовтня 2020 року.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (частина друга статті 1187 ЦК України).
Відповідно до статті 6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
Згідно з пунктом 22.1 статті 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільної відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до абзацу другого пункту 36.2 статті 36 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі визнання страховиком вимог заявника обґрунтованими він приймає рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) та виплатити його. Якщо відшкодування витрат на проведення відновлювального ремонту пошкодженого майна (транспортного засобу) з урахуванням зносу здійснюється безпосередньо на рахунок потерпілої особи (її представника), сума, що відповідає розміру оціненої шкоди, зменшується на суму визначеного відповідно до законодавства податку на додану вартість. При цьому доплата в розмірі, що не перевищує суми податку, здійснюється за умови отримання страховиком (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) документального підтвердження факту оплати проведеного ремонту. Якщо у зв`язку з відсутністю документів, що підтверджують розмір заявленої шкоди, страховик (МТСБУ) не може оцінити її загальний розмір, виплата страхового відшкодування (регламентна виплата) здійснюється у розмірі шкоди, оціненої страховиком (МТСБУ). Страховик має право здійснювати виплати без проведення експертизи (у тому числі шляхом перерахування коштів особам, які надають послуги з ремонту пошкодженого майна), якщо за результатами проведеного ним огляду пошкодженого майна страховик і потерпілий досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і не наполягають на проведенні оцінки, експертизи пошкодженого майна.
У справі, що переглядається, страховик винної особи ОСОБА_2 і потерпілий ОСОБА_1 досягли згоди про розмір та спосіб здійснення страхового відшкодування і оцінка, експертиза пошкодженого майна проведена не була.
За змістом статті 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням).
Встановлено, що сторонами у справі не оспорюється обставина ДТП, наявність вини відповідача та отримання позивачем суми страхового відшкодування у розмірі 9200 грн. Предметом спору є обставини щодо недостатності суми страхового відшкодування для відновлення становища пошкодженого майна позивача та наявності підстав для стягнення відшкодування з відповідача на користь позивача.
Факт здійснення позивачем відновлювального ремонту підтверджується актом виконаних робіт, та квитанцією.
Верховний Суд України у постанові від 02 грудня 2015 року у справі № 6-691цс15 дійшов висновку, що правильним є стягнення з винного водія різниці між фактичною вартістю ремонту з урахуванням заміни зношених деталей на нові (без урахування коефіцієнта фізичного зносу) та страховим відшкодуванням, виплаченим страховиком у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням зносу деталей, що підлягають заміні, оскільки у цьому випадку у страховика не виник обов`язок з відшкодування такої різниці незважаючи на те, що вказані збитки є меншими від страхового відшкодування (страхової виплати).
Якщо потерпілий звернувся до страховика й одержав страхове відшкодування, але його недостатньо для повного відшкодування шкоди, деліктне зобов`язання зберігається до виконання особою, яка завдала шкоди, свого обов`язку згідно зі статтею 1194 ЦК України відшкодування потерпілому різниці між фактичним розміром шкоди та страховою виплатою (страховим відшкодуванням), яка ним одержана від страховика.
Таким чином, розмір страхової виплати (страхового відшкодування), якщо страховик визначає його меншим страхової суми (ліміту його відповідальності), може бути оспорений особою, яка завдала шкоди, якщо ця особа виконала свій обов`язок перед потерпілим, у тому числі й частково відшкодувала шкоду згідно зі ст.1194 ЦК України, але вважає, що страховик порушив умови договору, здійснив потерпілому страхову виплату (страхове відшкодування) не в повному обсязі, що призвело до безпідставного збільшення обсягу її (особи, яка завдала шкоди), відповідальності.
Аналогічна позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 20 січня 2016 року у справі № 6-2808цс15, з якою погодився і Верховний Суду у постанові від 14 лютого 2018 року у справі № 754/1114/15-ц.
Враховуючи викладене, позивач має право на відшкодування у повному обсязі реальної вартості понесених витрат. 
Разом з тим, колегія суддів вважає правильним висновок суду першої інстанції, що позивачем не доведено розмір завданої йому шкоди, який слід стягнути з відповідачки.
Так, у зв`язку з тим, що позивач погодився на суму страхового відшкодування у розмірі, визначеному страховою компанією – 9200 грн, та відмовився від проведення експертного дослідження, суд позбавлений можливості встановити як саме було розраховано суму страхового відшкодування – з урахуванням зносу чи без нього, який коефіцієнт фізичного зносу, якщо його було застосовано, а також вартість робіт та складових частин, необхідних для відновлення пошкодженого автомобіля.
Судом першої інстанції вірно встановлено, що позивачем не надано доказів того, що виконані на підставі акту приймання-передачі виконаних робіт, роботи та заміна складових частин автомобіля, вказані у Акті, були необхідні для відновлення пошкодженого автомобіля позивача внаслідок саме винних дій відповідачки.
Посилання в апеляційній скарзі на те, що суд може самостійно розрахувати вартість зносу деталей, є безпідставними, оскільки позивачем не доведено необхідність заміни таких деталей.
Крім того, суд першої інстанції вірно вказав, що розрахунок завданого збитку внаслідок пошкодження автомобіля в ДТП, потребує спеціальних знань та не повинен розраховуватись судом, а суд лише має перевірити належність та допустимість поданого стороною доказу.
Колегія суддів вважає обґрунтованим твердження в апеляційній скарзі про те, що квитанція про сплату вартості робіт та матеріалів відповідно до Акту приймання-передачі є належним доказом понесення витрат позивачем, однак, вказані документи не є доказом необхідності понесення цих витрат у зв`язку із винним діями відповідачки.
З огляду на викладене, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції ухвалено законне та обґрунтоване рішення, яке зміні чи скасуванню не підлягає.
Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 375 ЦПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги ОСОБА_1 без задоволення, а рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 квітня 2021 року – без змін.
Водночас, відповідно до статті 141 ЦПК України, у зв`язку із відмовою в задоволенні апеляційної скарги, з позивача слід стягнути на користь відповідачки понесені нею судові витрати, які складаються із витрат на правничу допомогу.
У матеріалах справи міститься Договір про надання правової допомоги № 8 від 08 лютого 2021 року, укладений між відповідачкою ОСОБА_2 та адвокатом Манзар Т.В. (а.с. 146).
Пунктом 4.2 Договору визначено, що гонорар адвоката погоджується за взаємною угодою сторін та оформляється додатковою угодою до Договору.
До відзиву на апеляційну скаргу додано Додатковий договір від 31 травня 2021 року, згідно з яким адвокат Манзар Т.В. та ОСОБА_2 дійшли згоди, що оплата послуг адвоката за надання правничої допомоги в суді апеляційної інстанції у даній справі становить 3000 грн та сплачується клієнтом у момент підписання даного Договору. Невід`ємною частиною даного Договору є акт прийму наданих послуг.
Відповідно до Акту від 31 травня 2021 року прийому наданих послуг до договору про надання правової допомоги № 8 від 08 лютого 2021 року адвокатом Манзар Т.В. були надані наступні послуги: надання юридичної консультації – 15 хв; підготовка відзиву на апеляційну скаргу ОСОБА_1 – 1год. 30 хв.; підготовка апеляційної скарги на додаткове рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 27 квітня 2021 року – 1 год. 15 хв. Розмір адвокатського гонорару за годину роботи становить 1000 грн.
Згідно із квитанцією № 25 від 31 травня 2021 року ОСОБА_2 сплатила адвокату Манзар Т.В. 3000 грн.
Відповідно до частин 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі задоволення позову на відповідача, у разі відмови в позові на відповідача, у разі частково задоволення позову на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Згідно ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно ст. 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 1 ст. 26 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги.
Нормами ст. 30 Закону України "Про адвокатуру та адвокатську діяльність" передбачено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Отже, склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордеру, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження).
Заява про зменшення судових витрат, понесених відповідачкою під час апеляційного перегляду справи позивачем не подавалась.
Враховуючи викладене, колегія суддів приходить до висновку, що відповідачкою доведено понесення нею витрат на правничу допомогу у розмірі 3000 грн під час перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом, тому їх слід стягнути із відповідача.
Керуючись статтями 141, 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – адвоката Юрченка Віктора Олександровича залишити без задоволення.
Рішення Соснівського районного суду м. Черкаси від 05 квітня 2021 року залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати в сумі 3000 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до суду касаційної інстанції з підстав та на умовах, визначених статтею 389 Цивільного процесуального кодексу України. 

Судді