Справа № 127/13995/21
Провадження № 22-ц/801/1681/2021
Категорія: 9
Головуючий у суді 1-ї інстанції Волошин  С. В.
Доповідач:Міхасішин І. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 вересня 2021 року	Справа № 127/13995/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ: головуючого: Міхасішина І.В.,
суддів: Войтка Ю.Б., Ковальчука О.В.,
розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи в м. Вінниця цивільну справу № 127/13995/21 за матеріалами позовної заяви ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору державного нотаріуса Третьої вінницької державної нотаріальної контори Березовської Вікторії Станіславівни про визнання правочину недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію,
за апеляційною скаргою представника позивача ОСОБА_1 – адвоката Хейніса Олександра Григоровича на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 червня 2021 року,
встановив:
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ОСОБА_2 , ОСОБА_4 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору державного нотаріуса Третьої вінницької державної нотаріальної контори Березовської В.С. про визнання правочину недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію, в якій просив визнати недійсним договір дарування квартири АДРЕСА_1 , серія та номер договору: 2-3531, посвідчений 27.11.2019 року державним нотаріусом Третьої вінницької державної нотаріальної контори Березовською В.С., який був укладений 27.11.2019 року між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 ; скасувати рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер:49879602 від 27.11.2019 року 10:38:45, ОСОБА_5 , Третя вінницька державна нотаріальна контора, Вінницький міський нотаріальний округ, Вінницька обл. (номер запису про право власності/довірчої власності: 34332316).
Ухвалою суду від 03.06.2021 року позовну заяву залишено без руху та надано позивачу п`ять днів з дня отримання ухвали суду для усунення недоліків, зазначених в ухвалі суду. 
До суду від представника позивача ОСОБА_6 надійшла заява у відповідь на ухвалу про залишення позовної заяви без руху від 03.06.2021 року, ознайомившись з якою суд встановив, що представником позивача лише частково усунуто недоліки позовної заяви.
Так, ухвалою суду від 03.06.2021 руху було залишено позов без руху, зокрема, з підстави не долучення до матеріалів позову документів, які б свідчили про сплату судового збору за подання до суду позовної заяви з 2-ма вимогами немайнового характеру.
Суд звернув увагу представника позивача на те, що додані ним до позовної заяви копії квитанцій про сплату судового збору №0.0.2134656815.1 від 21.05.2021 року на суму 908 гривень та №0.0.2134657666.1 від 21.05.2021 року на суму 908 гривень не можуть бути визнані судом, як доказ про сплату судового збору за подання даної позовної заяви через те, що вказані вище квитанції поєднано в комп`ютерній програмі «Д3» Вінницького міського суду Вінницької області із ОСК по цивільній справі №127/13090/21 за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору державного нотаріуса Третьої вінницької державної нотаріальної контори Березовської Вікторії Станіславівни про визнання правочину недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію, в якій ухвалою суду від 27.05.2021 року за заявою представника позивача позов повернуто позивачу.
Разом з тим, в заяві на усунення недоліків позовної заяви представник ОСОБА_6 не погодився з тим, що за подання нової позовної заяви позивачем має бути додано до матеріалів нової позовної заяви документ, що підтверджує сплату судового збору (оригінал квитанції/платіжного доручення про сплату судового збору), так як матеріали позову в цивільній справі №127/13090/21 було повернуто позивачу до відкриття провадження у справі, позивач не має сплачувати повторно судовий збір, оскільки даний спір ще не розглядався, а судовий збір за його розгляд до бюджету зараховано. Як на правову підставу своєї позиції послався на п.5 ч.1 ст.257 ЦПК України, яка регулює залишення позову без розгляду.
Суд першої інстанції в ухвалі суду від 3 червня 2021 року звернув увагу представника позивача на помилковість такої позиції, не погоджується з нею та вважає, що недоліки позовної заяви, викладені в ухвалі суду від 03.06.2021 року, не усунуті позивачем/представником позивача в повному обсязі
З викладеного суд приходить до висновку, що позивачем за подання до суду даного позову судовий збір не сплачено, вимоги ухвали суду від 03.06.2021 року не виконано.
Суд додатково звертає увагу позивача/представника позивача на те, що в ухвалі суду від 03.06.2021 року позивачу було роз`яснено, що в разі, якщо у встановлений строк недоліки позовної заяви не будуть усунуті, вона вважатиметься неподаною і буде повернута позивачу, що не перешкоджатиме повторному зверненню до суду з позовною заявою.
Прийняття судом представленої копії квитанції про сплату судового збору, в якості доказу сплати судового збору у справі № 127/13995/21 та послідуюче звернення до суду з заявою про повернення судового збору в межах справи №127/13090/21 по своїй суті нівелювало б положення Закону України «Про судовий збір» в частині необхідності сплати судового збору у межах чітко визначеної справи, що прийнята судом до провадження та розглядається та нівелювало б процесуальний інститут повернення судового збору у разі повернення позовної заяви судом з визначених законом процесуальних підстав. 
Враховуючи вище викладене, суд прийшов до висновку, що недоліки позовної заяви, які зазначені в ухвалі суду від 03.06.2021 року, позивачем/представником позивача належним чином та в повному обсязі усунуті у встановлений судом строк не були, тому відповідно до вимог ч. 3 ст. 185 ЦПК України позовну заяву слід вважати неподаною та повернути позивачу.
Не погодившись із зазначеною ухвалою представник позивача  ОСОБА_1 – адвокат Хейніс Олександр Григоровичподав апеляційну скаргу. Посилаючись на її незаконність та необґрунтованість, а також порушення норм процесуального права при її постановленні, просив скасувати ухвалу і направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.    
Відзиву від інших учасників справи не надходило.
Колегія суддів, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, прийшла до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню за таких підстав.
Згідно з статтею 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.  
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.  
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувана ухвала суду першої інстанції не відповідає зазначеним вимогам.
Залишаючи без руху позовну заяву, суд свій висновок мотивував тим,  що подана позовна заява не відповідає вимогам, встановленим ст.ст.175,177 ЦПК України, а тому є підстави для залишення її без руху з метою усунення недоліків.
Відповідно до п.5 ч.3 ст.175 ЦПК України позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
В порушення зазначених вимог представник позивача в позовній заяві не зазначив доказів невиконання правочину, укладеного між ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , не зазначив докази свідомого наміру вказаних осіб не виконувати правочин та докази приховування справжніх намірів учасників оспорюваного правочину.
Крім того, представник позивача, заявляючи позовну вимогу про визнання правочину недійсним, не конкретизує правові підстави такої вимоги, а саме правочин, на думку представника позивача, є недійсним в силу його фіктивності за ст.234 ЦК України чи з інших підстав, що встановлені ст.ст. 203, 215 ЦК України.
Відповідно до ст.95 ЦПК України письмові докази подаються в оригіналі або в належним чином засвідченій копії, якщо інше не передбачено цим Кодексом; копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством; Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
Відповідно до ч.4 ст.177 ЦПК України до позовної заяви додаються документи, що підтверджують сплату судового збору у встановлених порядку і розмірі, або документи, що підтверджують підстави звільнення від сплати судового збору відповідно до закону.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір», суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
З урахуванням перехідних положень ЦПК України в редакції, яка діє з 15.12.2017 року, а саме п. 15.2, станом на день постановлення даної ухвали, в суді функціонує автоматизована система документообігу суду.
Поняття автоматизованої системи визначено у п. 1.2.1. Положенням «Про автоматизовану систему документообігу суду», затвердженої Рішення Ради суддів України 26 листопада 2010 року № 30, у відповідності до якого автоматизована система – сукупність комп`ютерних програм і відповідних програмно-апаратних комплексів судів та Державної судової адміністрації України, що забезпечує функціонування документообігу суду, обіг інформації між судами різних інстанцій та спеціалізацій, передачу інформації до центральних баз даних залежно від спеціалізації судів, захист від несанкціонованого доступу тощо.
У місцевих та апеляційних загальних судах (крім апеляційного суду міста Києва) використовується комп`ютерна програма «Д-3», розроблена адміністратором автоматизованої системи для загальних судів (п. 1.4.3 Положення).
Таким чином, автоматизованою системою Вінницького міського суду Вінницької області є комп`ютерна програма «Д-3».
Вказаною вище програмою реалізовано функцію, щодо перевірки надходження коштів згідно платіжного документа, який поданий стороною, до спеціального фонду Державного бюджету України, шляхом надсилання в автоматичному режимі Державною казначейською службою України на адресу суду відомостей про зарахування таких коштів, та у разі їх надходження, в автоматичному режимі здійснюється поєднання платіжного документу із обліково-статистичною карткою (далі – ОСК) на цивільну справу по якій було сплачено судовий збір.
Саме у вказаний вище спосіб, щодо виконання вимог ч. 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір», суд здійснює перевірку зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
На підтвердження сплати судового збору за подання до суду позовної заяви представником позивача >додано копії квитанцій про сплату судового збору №0.0.2134656815.1 від 21.05.2021 року на суму 908 гривень та №0.0.2134657666.1 від 21.05.2021 року на суму 908 гривень.
Як вбачається із комп`ютерної програми «Д3» Вінницького міського суду Вінницької області, що вказані вище квитанції поєднано із ОСК по цивільній справі №127/13090/21. По вказаній цивільній справі ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.05.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору державного нотаріуса Третьої вінницької державної нотаріальної контори Березовської Вікторії Станіславівни про визнання правочину недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію повернуто позивачу.
Таким чином, документи, які представником позивача надано на підтвердження сплати судового збору, судом не можуть бути визнані як доказ про сплату судового збору за подання даної позовної заяви, а тому позивачу/представнику позивача необхідно надати на адресу суду новий документ, який буде підтверджувати сплату судового збору в сумі 1816 гривень (за 2 позовні вимоги немайнового характеру).
За таких обставин, суд вважав позовну заяву такою, що не відповідає вимогам ст.ст.175, 177 ЦПК України та пропонує позивачу усунути зазначені судом недоліки.
Постановляючи 23 червня 2021 року ухвалу про визнання неподаною та повернення позовної заяви, суд першої інстанції вказав, що долучення до повторно поданого позову документу про сплату судового збору, що був сплачений при поданні попередньо поданого позову, не допускається.
До вказаного висновку суд дійшов також з урахуванням того, що функція поєднання квитанції про сплату судового збору, що сплачений у справі №127/13090/21 зі справою 127/13995/21 функціоналом комп`ютерної програми суду «Д3» доступними системами управління вказаною програмою, не може бути реалізована. 
Крім того, суд зазначив, що належним доказом сплати судового збору є оригінал документу, про сплату судового збору.
З викладеного суд першої інстанції прийшов до висновку, що позивачем за подання до суду даного позову судовий збір не сплачено, вимоги ухвали суду від 03.06.2021 року не виконано.
Висновок суду першої інстанції про наявність правових підстав для повернення позовної заяви позивачу колегія суддів вважає таким, що не ґрунтується на нормах процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини другої статті 133 ЦПК України розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюється законом.
Правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору встановлюється Законом України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року N 3674-VI (із змінами і доповненнями).
Відповідно до статті 3 Закону № 3674-VI судовий збір справляється за подання до суду позовної заяви та іншої заяви, передбаченої процесуальним законодавством.
Відповідно до ч. 2 ст. 9 Закону України «Про судовий збір» суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України.
Автоматизованою системою документообігу суду реалізовано функцію, щодо перевірки надходження коштів згідно платіжного документа, який подано стороною, до спеціального фонду Державного бюджету України, в автоматичному режимі здійснюється поєднання платіжного документу із обліково-статистичною карткою на цивільну справу по якій було сплачено судовий збір.
На підтвердження сплати судового збору за подання до суду позовної заяви представником позивача додано копії квитанції про сплату судового збору № 0.0.2134656815.1 від 21.05.2021 на суму 908 грн. та № 0.0.2134657666.1 від 21.05. 2021 на суму 908 грн. 
Як встановлено судом першої інстанції із комп`ютерної програми «Д3» Вінницького міського суду Вінницької області, що вказані вище квитанції поєднано із ОСК по цивільній справі №127/13090/21. По вказаній цивільній справі ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 27.05.2021 року позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , за участю третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору державного нотаріуса Третьої вінницької державної нотаріальної контори Березовської Вікторії Станіславівни про визнання правочину недійсним та скасування рішення про державну реєстрацію повернуто позивачу.
Суд першої інстанції допустив порушення норм процесуального права, оскільки з підстав неможливості приєднати квитанції до обліково статистичної картки позовна заява не може бути повернута позивачу, оскільки позивачем подана позовна заява після усунення обставин які стали підставою для повернення попередньої позовної заяви.
Відповідно до ч. 7 статті 185 ЦПК України, повернення позовної заяви не перешкоджає повторному зверненню із заявою до суду, якщо перестануть існувати обставини, що стали підставою для повернення заяви.
У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та у рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права на доступ до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням пункту 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Водночас, встановлення обмежень доступу до суду повинно застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру, перевіряючи його виконання, слід звертати увагу на обставини справи.
Щодо питання доступу до суду Європейський суд з прав людини в ухвалі щодо прийнятності заяви № 6778/05 «МПП «Голуб» проти України» від 18 жовтня 2005 року зазначив, що процедурні гарантії, закріплені статтею 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, гарантують кожному право подання скарги щодо його прав та обов`язків цивільного характеру до суду чи органу правосуддя. Таким чином, втілюється право на звернення до суду, одним із аспектів якого є право доступу, тобто право розпочати провадження у судах з цивільних питань (справа «Ґолдер проти Сполученого Королівства», рішення від 21 лютого 1975 року).
Суд наголошує, що право на звернення до суду, одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним; воно може бути обмеженим. Право на суд покриває надзвичайно широке поле різноманітних категорій - воно стосується як інституційних та організаційних аспектів, так і особливостей здійснення окремих судових процедур. Європейський суд з прав людини надаючи тлумачення принципу верховенства права в світлі статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зазначав, що формальності не можуть бути підставами для виправдання несправедливості.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 379 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції зокрема є порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
За таких обставин, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що оскаржувана ухвала є незаконною, постановлена з порушенням норм процесуального права, а тому підлягає скасуванню, а справа направленню для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Керуючись частиною четвертою статті 258, частиною першою статті 259, статтями 367, 369, 374, 379, 382, 384, 389 ЦПК України, суд апеляційної інстанції, - 
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу представника позивача  ОСОБА_1 – адвоката Хейніса Олександра Григоровичазадовольнити.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 23 червня 2021 року скасувати і справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду питання про відкриття провадження у справі.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.

Головуючий І.В. Міхасішин 

Судді: Ю.Б. Войтко 

О.В. Ковальчук