Ухвала
 
23 липня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 2-780/09
провадження № 61-6390св21
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Ступак О. В. (суддя-доповідач), Гулейкова І. Ю., Усика Г. І.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2016 року у складі колегії суддів:      Болтунової Л. М., Козлова С. П., Тамакулової В. О., 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог і рішень судів попередніх інстанцій
 
У серпні 2009 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 про визнання правочину дійсним та права власності.
 
Свої вимоги позивач обґрунтовував тим, щовідповідачу згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії 1У-ДП № 111264, зареєстрованим                01 червня 2001 року у Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю (Мд № 4887), належала земельна ділянка, яку він 10 липня 2001 року придбав у ОСОБА_2 за 35 000,00 грн на підставі договору купівлі-продажу, укладеного    у простій письмовій формі. Стверджував, що відповідач ухилявся від нотаріального посвідчення цього договору, але кошти за земельну ділянку, він одержав.
Посилаючись на викладене, ОСОБА_1 просив визнати дійсним договір                   від 10 липня 2001 року купівлі-продажу земельної ділянки, розташованої на території Новопетрівської сільської ради, площею 5,310 га, для ведення товарного сільськогосподарського виробництва та визнати за ним право власності на цю земельну ділянку.
 
Рішенням Магдалинівського районного суду Дніпропетровської області                           від 29 вересня 2009 року у складі судді Соловйова М. І. позов ОСОБА_1 задоволено. Угода купівлі-продажу за 35 000,00 грн земельної ділянки, площею     5,310 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новопетрівської сільської ради від 10 липня 2001 року між           ОСОБА_2 та ОСОБА_1 визнана дійсною. Визнано право власності за ОСОБА_1 на земельну ділянку, площею 5,310 га у межах згідно з планом, переданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новопетрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровській області, яка належала ОСОБА_2 , згідно з Державним актом на право приватної власності на землю серії 1У-ДП № 111264, зареєстрованого в Книзі записів державних актів на право приватної власності на землю від 01 червня 2001 року № 4887.
 
Задовольняючи позов, суд першої інстанції виходив із того, що сторони досягли згоди щодо всіх істотних умов договору купівлі-продажу, виконали його. Однак відповідач ухиляється від нотаріального посвідчення цього договору, а тому останній може бути визнаний дійсним.
 
Рішенням Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2016 року рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове рішення про відмову             у задоволенні позову ОСОБА_1 .
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд апеляційної інстанції виходив із того, що оскільки договір купівлі-продажу має бути нотаріально посвідченим                                   і зареєстрованим, у суду першої інстанції не було підстав для задоволення позовних вимог. Апеляційний суд вказав, що до такої реєстрації договір не є укладеним і не створює прав та обов`язків для сторін. Зазначив, що відповідач позовні вимоги визнав, а отже, відсутні докази ухилення його від нотаріального посвідчення договору купівлі-продажу. На думку апеляційного суду, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що з 01 січня 2002 року введений і діє мораторій на продаж сільськогосподарських земель, а земельна ділянка розташована на території Новопетрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровської області, яка не була залучена до участі у справі.
 
Постановою Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року відмовлено ОСОБА_1 . У задоволенні заяви про перегляд ухвали Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 05 грудня 2016 року.
 
Відмовляючи у перегляді вказаної ухвали, суд виходив із відсутності підстав для перегляду рішення суду касаційної інстанції з підстав, передбачених пунктами 1 і 4 частини першої статті 355 ЦПК України у редакції, чинній до 15 грудня 2017 року, а саме: неоднакового застосування судами касаційної інстанції статті 41 Конституції України та статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод (далі - Конвенція), що спричинило ухвалення різних за змістом судових рішень у подібних правовідносинах; невідповідності рішення суду касаційної інстанції у справі № 2-780/09 викладеному у постанові Верховного Суду України висновку щодо застосування у подібних правовідносинах норм матеріального права.
 
Короткий зміст та узагальнюючі доводи касаційної скарги
 
У квітні 2021 року ОСОБА_3 - особа, яка не брала участі у розгляді справи, подав до Верховного Суду касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2016 року, в якій просить скасувати рішення суду апеляційної інстанції та направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, обґрунтовуючи свої вимоги порушенням судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. Вказує на те, що суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі (пункт 8 частини першої статті 411 ЦПК України). 08 грудня 2020 року між ним та ОСОБА_4 укладений договір відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу майнових прав                    від 23 грудня 2015 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . За цим договором від 23 грудня 2015 року ОСОБА_1 зобов`язувався передати майнові права на об`єкт нерухомості - земельну ділянку, площею 5,310 га, розташовану на території Новопетрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровській області, за грошову суму. Проте судовим рішенням у цій справі скасовано рішення суду першої інстанції про визнання за ОСОБА_1 права власності на цю земельну ділянку, а отже, його права як нового кредитора порушені, оскільки його не було залучено до участі у розгляді справи. 
 
Інші учасники справи своїм правом подати відзив на касаційну скаргу не скористалися.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду від 26 квітня 2021 року відкрито провадження у справі, витребувано справу та надано строк для подання відзиву на касаційну скаргу.            13 травня 2021 року справа надійшла до суду касаційної інстанції. Відзив на касаційну скаргу не надходив. 
 
Позиція Верховного Суду
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд     у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду дійшов висновку, що касаційне провадження у справі підлягає закриттю.
 
Нормативно-правове обґрунтування
 
Згідно з частиною першою статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства     є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ    з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
 
Відповідно до частини першої статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
 
Частиною першою статті 15 ЦК України встановлено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа також має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. Отже, зазначена норма визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес.
 
Порушення права пов`язано з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспоренні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
 
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 389 ЦПК України учасники справи,            а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду апеляційної інстанції.
 
Відповідно до пункту 3 частини першої статті 396 ЦПК України суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою, поданою особою з підстав вирішення судом першої чи апеляційної інстанції питання про її права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, встановлено, що судовим рішенням питання про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки такої особи не вирішувалося.
 
Тлумачення наведеної норми процесуального права дає підстави для висновку, що суд касаційної інстанції в межах відкритого касаційного провадження має процесуальну можливість зробити висновок щодо вирішення чи невирішення судами попередніх інстанцій питань про права та інтереси особи, яка не брала участі у розгляді справи судом першої та апеляційної інстанції. При цьому, якщо обставини про вирішення судом першої та апеляційної інстанції питання про права, інтереси та свободи особи, яка не була залучена до участі у справі, не підтвердились, касаційне провадження підлягає закриттю.
 
Отже, необхідною умовою для набуття особою, яка не брала у часті у справі, права касаційного оскарження судового рішення є вирішення цим судовим актом питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків. Саме по собі набуття особою, яка не брала участі у справі, права на майно щодо якого виник спір, зокрема після ухвалення судом першої інстанції рішення, не обов`язково свідчить про те, що судовим рішенням вирішено питання щодо її прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків. Натомість питання про те, чи вирішено судовим рішенням питання щодо прав, свобод, інтересів та (або) обов`язків особи, яка не брала участі у справі, має вирішуватись виходячи з конкретних обставин справи та       з урахуванням змісту судового рішення. Аналогічні за змістом висновки сформульовано у постанові Великої Палати Верховного суду від 07 квітня 2020 року у справі № 504/2457/15-ц (провадження № 14-726цс19).
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 
 
Звертаючись із касаційною скаргою,  ОСОБА_3 обґрунтовував своє право на касаційне оскарження судового рішення у справі, до участі у якій він не був залучений, тим, що 08 грудня 2020 року між ним та ОСОБА_4 укладений договір відступлення права вимоги за договором купівлі-продажу майнових прав від 23 грудня 2015 року, укладеного між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 . За цим договором від 23 грудня 2015 року ОСОБА_1 зобов`язувався передати майнові права на об`єкт нерухомості - земельну ділянку, площею 5,310 га, розташовану на території Новопетрівської сільської ради Магдалинівського району Дніпропетровській області, за грошову суму. Проте судовим рішенням у цій справі скасовано рішення суду першої інстанції про визнання за ОСОБА_1 права власності на цю земельну ділянку, а отже, його права як нового кредитора порушені, оскільки його не було залучено до участі у розгляді цієї справи. 
 
Твердження ОСОБА_3 про порушення його прав оскаржуваним рішення суду апеляційної інстанції є безпідставним з огляду на таке. Оскаржуваним рішенням апеляційного суду від 04 липня 2016 року  вирішувалось питання дійсності договору купівлі-продажу земельної ділянки 10 липня 2001 року та визнання права власності на земельну ділянку, в той час, як за договором від 08 грудня 2020 року ОСОБА_3 відступлено право вимоги за договором про передачу майнових прав на об`єкт нерухомості - земельну ділянку, укладеному 23 грудня 2015 року. Отже об`єктами наведених договорів є різні права.   
 
Перевіривши право ОСОБА_3 оскаржити у касаційному порядку судове рішення апеляційного суду, Верховний Суд дійшов висновку про закриття касаційного провадження, оскільки заявником не доведено, що оскаржуваним судовим рішенням вирішено питання про його права, свободи, інтереси та (або) обов`язки.
 
Керуючись статтею 396 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційне провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Дніпропетровської області від 04 липня 2016 року, відкрите на підставі пункту 4 частини другої статті 389ЦПК України, закрити.
 
Ухвала суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                           О. В. Ступак
                                                                                                                             І. Ю. Гулейков
                                                                                                                              Г. І. Усик