ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5869/21 Справа № 183/4743/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Городецький Д. І. Суддя у 2-й інстанції - Демченко  Е. Л.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 липня 2021 року        колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду у складі:

                головуючого- судді Демченко Е.Л. 
                суддів – Куценко Т.Р., Макарова М.О. 

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, без повідомлення учасників справи, в м.Дніпро апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» на заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2021 року по справі за позовом акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, - 

в с т а н о в и л а:

       У серпні 2019 року акціонерне товариство комерційний банк “ПриватБанк” (далі – АТ КБ “ПриватБанк”) звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, мотивуючи тим, що між банком та ОСОБА_1 07 травня 2012 року було укладено договір б/н, відповідно до умов якого, останній отримав грошові кошти у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок. 
       Зазначали, що ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на те, що підписана ним анкета-заява, разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та "Тарифами", які викладені на банківському сайті www.privatbank.ua, складає між ним і банком договір, про що свідчить його підпис у заяві.
       Вказувало, що відповідно до п.п.2.1.1.2.3, 2.1.1.2.4 договору відповідач надав свою згоду щодо прийняття будь-якого розміру кредитного ліміту та його зміну за рішенням та ініціативою банку.
       Вказувало, що укладеним між сторонами договором встановлено підстави та порядок сплати процентів за користування кредитними коштами, проценти за прострочення зобов`язання, а також застосування пені та штрафів на суму заборгованості.
       Посилаючись на те, що ОСОБА_1 допустив порушення взятих на себе зобов`язань, у зв`язку з чим станом на 13 червня 2019 року виникла заборгованість у загальному розмірі 63 254,96 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 28 486,02 грн.; заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 13 496,38 грн.; нарахованої пені за прострочене зобов`язання в розмірі 17 000,28 грн.; заборгованості зі штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн.; заборгованості зі штрафу (процентна складова) в розмірі 2 988,33 грн., а тому просило суд ухвалити рішення, яким стягнути заборгованість за кредитним договором без номеру від 07 травня 2012 року, станом на 13 червня 2019 року, у загальному розмірі 63 254,96 грн.
       Заочним рішенням Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2021 року в задоволенні позову АТ КБ “ПриватБанк” відмовлено. 
       В апеляційній скарзі АТ КБ “ПриватБанк”, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, просить скасувати заочне рішення суду та ухвалити нове, яким позов банку задовольнити. 
       Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, відмовляючи в позові, не взяв до уваги, що відповідач особистим підписом засвідчив, що згоден, що анкета-заява разом із “Умовами та Правилами надання банківських послуг”, а також “Тарифами” складає між ним та банком договір про надання банківських послуг та зобов`язується виконувати їх вимоги; посилаючись на висновки, викладені у постановах Верховного Суду, зазначає, що закон не вимагає наявності підпису відповідача під публічно розміщеними “Умовами та правилами надання банківських послуг”, зважаючи на те, що договором, укладеним між сторонами є договір приєднання; вказувало, що на підставі анкети-заяви від 07 травня 2012 року відповідачу було відкрито рахунок 99926255622536067, який є основним рахунком за кредитним договором, та на який було встановлено кредитний ліміт в розмірі 15 000 грн., з метою забезпечення можливості доступу до вказаного рахунку, клієнту були видані електронні платіжні засоби — кредитні картки з номерами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 ; при цьому, активація відповідачем картки, користування картковим рахунком, перевипуск картки, зняття коштів та часткове погашення заборгованості свідчать про укладення сторонами кредитного договору та про згоду позичальника із усіма його умовами — вказані обставини підтверджуються випискою по рахункам відповідача, яка є первинним банківським документом, а отже і отримання кредитної картки як такої; зазначає, що суд першої інстанції безпідставно відмовив у стягненні фактично отриманих кредитних коштів, зокрема в стягненні заборгованості за тілом кредиту в розмірі 28 486,02 грн. та простроченим тілом кредиту, що складає 13 496,38 грн. Вказувало, що платіж за умовами договору включає плату за користування кредитом, передбачену Тарифами і частину заборгованості по кредиту, у разі несвоєчасного або не в повному обсязі внесення щомісячного мінімального платежу сума кредиту вважається простроченою. Прострочене тіло кредиту — це кредитні кошти, які були надані клієнту та не були повернені у передбачений договором строк. Крім того, зазначив про користування відповідача послугою “Миттєва розстрочка”, оскільки вказана послуга не є кредитним договором, а є додатковою послугою для власників кредитних карток, підписання окремого договору не вимагається. 
       Правом на надання відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ “ПриватБанк” відповідач по справі не скористався. 
       Згідно з п.1 ч.1 ст. 274 ЦПК України у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються малозначні справи.
       Відповідно до ч.1 ст. 368 ЦПК України, справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного провадження, з особливостями встановленими цією главою.
       Для цілей цього кодексу малозначними справами є: справи, у яких ціна позову не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п.1 ч.6 ст.19 ЦПК України).
       Зважаючи на те, що ціна позову у даній справі 63 254,96 грн. та не перевищує ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без виклику сторін.
       Розглянувши матеріали справи, законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених позовних вимог, колегія суддів не находить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду.
       Статтями 12,81 ЦПК України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
       Відповідно до ст.13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
       Розглядаючи позов, суд має встановити фактичні обставини справи виходячи з фактичних правовідносин сторін, але в межах заявлених вимог.
       Судом першої інстанції встановлено, що 07 травня 2012 року ОСОБА_1 було підписано анкету-заяву. 
       Відповідно до заяви, позичальник підтвердив свою згоду на те, що підписана ним заява разом з “Пам`яткою клієнта”, «Умовами та правилами надання банківських послуг», а також “Тарифами”, складає між ним та банком договір про надання банківських послуг, що підтверджується підписом у заяві (а.с.9). 
       Станом на 13 червня 2019 року банком нарахована заборгованість у загальному розмірі 63 254,96 грн., яка складається з: заборгованості за тілом кредиту в розмірі 28 486,02 грн.; заборгованості за простроченим тілом кредиту в розмірі 13 496,38 грн.; нарахованої пені за прострочене зобов`язання 17 000,28 грн.; заборгованості зі штрафу (фіксована частина) в розмірі 500 грн.; заборгованості зі штрафу (процентна складова) в розмірі 2 988,33 грн.
       Відмовляючи у задоволенні позовних вимог АТ КБ “ПриватБанк”, суд першої інстанції виходив із недоведеності та необґрунтованості позовних вимог. Зазначав, що підписана  ОСОБА_1 анкета-заява б/н від 07 травня 2013 року не містить відомостей щодо отримання відповідачем певного виду картки, відомостей про встановлення кредитного ліміту на кредитну картку, розміру базової процентної ставки по кредиту, пені за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штрафу за порушення строків платежів.
       На підтвердження своїх позовних вимог банк надав суду в якості доказу розрахунок заборгованості за кредитним договором б/н від 07 травня 2012 року, проведений позивачем станом на 13 червня 2019 року. Вказував, що відповідно до довідки і виписки за договором ОСОБА_1 06 серпня 2015 року відкрито стартовий картковий рахунок № НОМЕР_1 , зі строком дії до серпня 2019 року, в той же час кредитний ліміт в розмірі 500 грн. був встановлений саме на стартовий картковий рахунок № НОМЕР_3 , відкритий 14 вересня 2015 року, який 07 червня 2018 року був збільшений до 15 000 грн., а 18 січня 2019 року становив 0 грн.
       Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції у зв`язку з наступним. 
       Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України).
       За змістом статей 626,628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
       Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
       У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог – відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
       Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
       Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
       За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
       Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
       Згідно із частиною першою статті 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
       Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
       Достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи (стаття 79 ЦПК України).
       Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
       Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
       Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
       Згідно із частиною шостою статті 81 ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
       Колегія суддів звертає увагу на те, що АТ КБ «ПриватБанк» не довів існування кредитних правовідносин між сторонами, оскільки на підтвердження цього банком було надано суду тільки виписку по рахункам, розрахунок заборгованості та анкету-заяву, у якій зазначено лише анкетні дані відповідача, його контактну інформацію, відомості про майновий стан та трудову діяльність (а.с.5-8,9,51-57). 
       У вказаній анкеті-заяві відсутні дані про те, який тип картки виявив бажання оформити ОСОБА_1 , оскільки відповідні графи анкети-заяви пусті, зокрема строк її дії, розмір процентів за користування кредитом, погоджений сторонами, розмір пені та штрафних санкцій, передбачених за несвоєчасне погашення кредиту, тощо. 
       Позивач, обґрунтовуючи право вимоги у частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та простроченим тілом кредиту, заборгованості за пенею та штрафами, у тому числі їх розмір і порядок нарахування, крім самого розрахунку кредитної заборгованості, посилався на витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: www.privatbank.ua, як невід`ємні частини спірного договору.
       Витягом з Тарифів обслуговування кредитних карт та витягом з Умов
та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які розміщені на сайті: https://www.privatbank.ua, що надані позивачем на підтвердження позовних вимог, визначені, у тому числі: пільговий період користування коштами, процентна ставка, права та обов`язки клієнта (позичальника)
і банку, відповідальність сторін, зокрема пеня за несвоєчасне погашення кредиту та/або процентів, штраф за порушення строків платежів за будь-яким із грошових зобов`язань та їх розміри і порядок нарахування.
       Матеріали справи не містять доказів того, що саме цей витяг
з витяг Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку розумів відповідач ОСОБА_1 , ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ КБ «ПриватБанк».
       Також, роздруківка із сайту позивача належним доказом бути не може, оскільки цей доказ повністю залежить від волевиявлення та дій однієї сторони (банку), яка може вносити і вносить відповідні зміни в умови
та правила споживчого кредитування, що підтверджено й у постанові Верховного Суду України від 11 березня 2015 року у справі
№ 6-16 цс 15 і не спростовано позивачем при розгляді вказаної справи.
       Колегія суддів вважає, що у цьому випадку також неможливо застосувати до вказаних правовідносин правила частини першої статті 634 ЦК України за змістом якої – договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому, оскільки Умови та правила надання банківських послуг, що розміщені на офіційному сайті позивача (www.privatbank.ua) неодноразово змінювалися самим АТ КБ «ПриватБанк» у період – з часу виникнення спірних правовідносин (07 травня 2012 року) до моменту звернення до суду із вказаним позовом (02 серпня 2019 року), тобто кредитор міг додати до позовної заяви витяг з Умов та правил у будь-яких редакціях, що найбільш сприятливі для задоволення позову.
       Матеріали справи не містять підтверджень, що саме витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт та витяг з Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку, які надав банк, відповідач розумів, ознайомився і погодився з ними, підписуючи заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку.
       Такі висновки відповідають правовій позиції, викладеній у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі №342/180/17, провадження №14-131 цс 19.
       В апеляційній скарзі АТ КБ «ПриватБанк» посилається на те, що підписуючи анкету-заяву відповідач ознайомився з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Тарифами банку, а отже виявив згоду на укладення кредитного договору, проте Умови та Правила надання банківських послуг, витяг з тарифів банку, не містять підпису  ОСОБА_1 тому відсутні підстави вважати, що останній був ознайомлений із ними.
       Доводи апеляційної скарги АТ КБ «ПриватБанк» про те, що банком надано достатньо доказів на підтвердження видачі відповідачу кредитних коштів та користування ними, а саме розрахунок заборгованості за спірним кредитним договором та виписку по рахунку  ОСОБА_1 , є безпідставними, оскільки жодних доказів на підтвердження отримання відповідачем картки з кредитним лімітом до суду першої інстанцій АТ КБ «ПриватБанк» не надано, що було його процесуальним обов`язком відповідно до положень статей 12, 81 ЦПК України.
       Долучена до матеріалів справи виписка по карткових рахунках, якою, згідно доводів апелянта, підтверджується факт встановлення кредитного ліміту та користування кредитними коштами не містить відомостей про їх фактичне використання відповідачем, оскільки з вказаної довідки не вбачається здійснення будь-якої транзакції з використанням кредитних коштів, в той же час розмір заборгованості збільшувався за рахунок регулярного списання процентів за використання кредитних коштів, пені та комісії. 
       Таким чином, вказана виписка по картковому рахунку не є доказом фактичного використання відповідачем кредитних коштів, а навпаки свідчить про те, що відповідач не тільки не користувався кредитними коштами банку, а взагалі не використовував рахунок, на який, згідно позиції банку, йому було встановлено кредитний ліміт.
       Крім, того доказів відкриття на підставі анкети-заяви від 07 травня 2012 року рахунку з номером  НОМЕР_3 , а також його належності відповідачу позивачем не надано.
       Довідка про видачу карток та довідка про встановлення на картковий рахунок кредитного ліміту не може бути належним доказом на підтвердження заявлених позивачем вимог, оскільки вони не містить підпису позичальника та в анкеті-заяві не зазначено про видачу даних карток та встановлення на будь-яку з них кредитного ліміту. 
       Доводи апелянта, що рахунок 99926255622536067 є основним рахунком за кредитним договором від 07 травня 2012 року, з метою користування яким відповідачу були видані кредитні картки з номерами НОМЕР_1 , НОМЕР_2 , нічим об`єктивно не підтверджується, як і користування відповідачем послугою “Миттєва розстрочка”.
       У зв`язку із недоведенням позивачем укладення між сторонами кредитного договору, встановлення на картковий рахунок кредитного ліміту, фактичного користування відповідачем кредитними коштами, підстави для стягнення на користь банку заборгованості за тілом кредиту, зокрема тіла кредиту та простроченого тілу кредиту, а також заборгованості за простроченими відсотками та штрафами відсутні.
       Окремо колегія суддів зауважує, що як самостійно зазначив апелянт, прострочена заборгованість складається із розміру мінімального платежу та плати за користування кредитними коштами, які відповідач не сплатив у встановлений договором строк, що свідчить, що прострочене тіло кредиту за своєю суттю є завуальованими відсотками за користування кредитними коштами, адже до нього входить плата за користування кредитом, а не, власне, надані позичальнику в користування кошти, а тому заборгованість за простроченим тілом кредиту до стягнення не підлягають ще із наведених підстав. 
       Таким чином, відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення і, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права. 
       Інші доводи не можуть бути взяті до уваги колегією суддів, оскільки вони фактично зводяться до переоцінки доказів та незгодою з висновками суду по їх оцінці. Проте відповідно до вимог ст.89 ЦПК України оцінка доказів є виключною компетенцією суду, переоцінка доказів діючим законодавством не передбачена.
       Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції в достатньо повному обсязі встановив права і обов`язки сторін, обставини по справі, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку, ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи.
       За таких обставин, колегія суддів вважає, що заочне рішення суду постановлено з дотриманням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення має бути залишено без змін.
       Керуючись ст.ст.367,374,375,381-383 ЦПК України, колегія суддів, –

       п о с т а н о в и л а:

       Апеляційну скаргу акціонерного товариства комерційний банк “ПриватБанк” залишити без задоволення.

       Заочне рішення Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 березня 2021 року залишити без змін.

       Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів. 

       Повний текст постанови складено 08 липня 2021 року.

               Головуючий:                                         Демченко Е.Л.

        Судді:                                                 Куценко Т.Р. 

Макаров М.О.