УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №295/7596/18 Головуючий у 1-й інст. Лєдньов Д. М. 
Категорія 16 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого         Павицької Т. М.,
суддів                 Трояновської Г.С., Миніч Т.І., 

за участю секретаря судового засідання        Трикиши Ю.О.,        

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі  цивільну справу № 295/7596/18 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Житомирської міської ради по усунення перешкод у користуванні належною земельною ділянкою, зобов`язання до вчинення дій, відшкодування шкоди, за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 лютого 2021 року, ухвалене під головуванням судді Лєдньова Д.М. в м. Житомирі, 
в с т а н о в и в :
У червні 2018 року ОСОБА_1 звернулася до суду з даним позовом у якому з урахуванням поданих уточнень просить зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 шляхом звільнення від огорожі та каналізаційно-дренажних і компостних споруд, зобов`язати протягом місяця після набрання рішенням законної сили перенести огорожу на відповідну відстань, яка відповідає закону та санітарним нормам; стягнути 3000,00 грн шкоди, завданої внаслідок пошкодження ґрунтового покрову та знищення кущів малини та картоплі.
Позовні вимоги мотивувала тим, що вона є власником 44/100 ідеальних частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельної ділянки площею 0,042 га., переданої у власність відповідно до рішення Житомирської міської ради від 29.09.2004. Зазначає, що довгий час немає можливості нормально користуватися своїм житлом, оскільки відповідач усіляко чинить перешкоди в нормальному проживанні. Зокрема вказує, що відповідач здійснив відгородження частини земельної ділянки, належної їй, порушив родючий ґрунт, улаштував поруч із парканом дренажну каналізаційну мережу вигрібної ями, розмістив майданчик для компосту, чим обмежив її права на використання земельної ділянки як власника та завдав суттєвих незручностей, пов`язаних із порушенням вимог санітарних правил. Вважає, що вказаними діями відповідача погіршилося її психологічне становище та заподіяна моральна шкода.
Рішенням Богунського районного суду м. Житомира від 24 лютого 2021 року у задоволені позову ОСОБА_1 відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій просить рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24.02.2021 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі, вирішити питання розподілу судових витрат. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що відповідно до висновку судового експерта відповідач фактично користується її земельною ділянкою, оскільки його фактичні межі перевищують межі зазначені в документах на право власності, а її фактичні межі менші ніж вказані в документах на право власності на землю. Зазначає, що відповідач є власником 31/100 ідеальних частин будинку за адресою: АДРЕСА_2 . Земельна ділянка, що передбачена для будівництва та обслуговування наведеного будинку у власності відповідача не перебуває, а тому вважає, що незаконними діями відповідача порушено її право та порушено її межі земельної ділянки.
        Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню  з таких підстав.
З матеріалів справи вбачається, що відповідно до договору купівлі-продажу від 30.05.1991 ОСОБА_1 є власником 44/100 ідеальних частин житлового будинку за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до рішення Житомирської міської ради від 29 вересня 2004 року № 417 позивачу передано у власність земельну ділянку площею 0,0420 га за адресою: АДРЕСА_1 в межах земельної ділянки загальної площі 0,0992 га.
З копії державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЖТ № 122690 вбачається, що ОСОБА_1 є власником 0,0420 га земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 . Крім того, вбачається, що ОСОБА_3 є співвласником земельної ділянки в розмірі 0,0535 га., Житомирська міська рада – 0,0037 га.
23 квітня 2004 року Житомирським міським управлінням земельних ресурсів затверджено протоколом № 4 від 23.04.2004 варіанту розподілу земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1 .
Згідно договору дарування від 19.01.1981 та договору дарування від 27.09.1989 відповідач є власником 31/100 ідеальних частин будинку за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідно до рішення міської ради від 20.08.2015 року № 977 «Про надання дозволу громадянам на складання проектів землеустрою щодо відведення земельних ділянок під існуючим нерухомим майном/зміна цільового призначення» ОСОБА_2 надано дозвіл на складання проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки під існуючим нерухомим майном за адресою: АДРЕСА_2 , орієнтовною площею 0,0990 га для будівництва та обслуговування житлового будинку, господарських будівель і споруд (присадибна ділянка).
       Статтею 14 Конституції України передбачено, що право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
       Відповідно до частин першої, другої статті 78 ЗК України право власності на землю - це право володіти, користуватися і розпоряджатися земельними ділянками. Право власності на землю набувається та реалізується на підставі Конституції України, цього Кодексу, а також інших законів, що видаються відповідно до них.
        Поняття земельної ділянки як об`єкта права власності визначено у частині першій статті 79 ЗК України як частини земної поверхні з установленими межами, певним місцем розташування, з визначеними щодо неї правами.
       Нормами частини першої статті 81 ЗК України визначено способи набуття права власності на земельні ділянки, а саме: придбання за договором купівлі-продажу, ренти, дарування, міни, іншими цивільно-правовими угодами; безоплатної передачі із земель державної і комунальної власності; приватизації земельних ділянок, що були раніше надані їм у користування; прийняття спадщини; виділення в натурі (на місцевості) належної їм земельної частки (паю).
       Частиною першою статті 319 ЦК України передбачено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
       Згідно з частиною першою статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
        Відповідно до статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпоряджання своїм майном.
       За змістом частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
       Тлумачення наведених норм цивільного законодавства дає підстави для висновку про те, що в разі будь-яких обмежень у здійсненні права користування та розпорядження своїм майном власник має право вимагати усунення відповідних перешкод, у тому числі шляхом звернення до суду за захистом свого майнового права, зокрема з позовом про усунення перешкод у розпоряджанні власністю (негаторний позов).
       Частинами другою, третьою статті 152 ЗК України передбачено, що власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав, і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав.
       Відповідно до статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених статтею 82 цього Кодексу. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
       Висновок судової земельно-технічної експертизи № 10311-2019 від 08 листопада 2019 року, яким суд обґрунтовував своє рішення, не містить чіткої відповіді про порушення прав позивача відповідачем.
Так, згідно  висновку  судової земельно-технічної експертизи межа від «Б» до «В» та межа від «В» до «Г», які зазначені в державному акті на право власності на земельну ділянку (бланк серії ЖТ № 122690) /а.с.16;30/ не відповідають фактичним межам землекористування визначеним за результатами проведення натурного обстеження, а саме межа від «Б» до «В» менша на 0,82 м, а межа від «В» до «Г» менша на 0,46 м фактично визначених меж (по наявним матеріальним рубежам - паркану).
Разом з тим, фактичні межі (по наявним матеріальним рубежам) землекористування будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 є подібними (схожими) до меж зазначених в державному акті на право власності на земельну (бланк серії ЖТ № 122690) /а.с.16;30/ виданого ОСОБА_1 .
В зв`язку з тим, що:
-в представлених на дослідження матеріалах відсутній кадастровий план зовнішніх меж земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_1 із зазначенням каталогу координат поворотних точок;
-відсутні відомості в представлених на дослідження матеріалах щодо фактичного землекористування за адресою: АДРЕСА_1 та АДРЕСА_2 ;
-клопотання експертів від 21.01.2019 про надання додаткових матеріалів частково не задоволено, зокрема не надано кадастрового плану зовнішніх меж земельної ділянки за адресою:  АДРЕСА_1 , із зазначенням на ньому місце розташування будівель і споруд на ділянці, елементів дренажно-каналізаційної системи, вбиральні, споруди для складування компостних відходів, сточної ливневої труби, інженерних комунікацій (в т.ч. підземних), точних розмірів, прив`язок і опису всіх меж ділянки, а також таблицю точок, ліній, дирекційних кутів, координат поворотних точок, встановити чи відбулось накладення земельної ділянки, якою фактично користується відповідач  ОСОБА_2  визначене за результатами натурного обстеження (по наявним матеріальним рубежам) по АДРЕСА_2 із земельною ділянкою державного акту (бланк серії ЖТ № 122690) /а.с. 16:30/ виданого на ім`я  ОСОБА_1 , не вбачається за можливо. 
Отже, з огляду на зазначені експертами обставини та висновки судової земельно-технічної експертизи, суд дійшов правильного висновку про не доведеність порушення відповідачем меж земельної ділянки, належної ОСОБА_1 , та її прав.
Правильним є рішення суду першої інстанції в частині звільнення від каналізаційно -дренажних і компостних споруд.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про забезпечення санітарного та епідемічного благополуччя населення» санітарне та епідемічне благополуччя населення - це стан здоров`я населення та середовища життєдіяльності людини, при якому показники захворюваності перебувають на усталеному рівні для даної території, умови проживання сприятливі для населення, а параметри факторів середовища життєдіяльності знаходяться в межах, визначених санітарними нормами.
У відповідності до п. 24 Державних санітарних норм та правил утримання територій населених місць, затверджених наказом Міністерства охорони здоров`я України 17.03.2011 N 145, відведення стічних вод, що утворилися в процесі господарсько-побутової і виробничої діяльності (крім шахтної, кар`єрної і дренажної води), повинно здійснюватися централізованою системою водовідведення.
У разі відсутності інженерних мереж міської (селищної, сільської) каналізації або розташування об`єктів на відстані не менше ніж 500 м від найближчого колектора стічних вод необхідно передбачати каналізування об`єктів на локальні очисні споруди, при цьому перевагу слід віддавати ґрунтовим методам біологічного очищення стічних вод.
Згідно п.3.26 ДБН 360-92 «Містобудування. Планування і забудова міських і сільських поселень» відповідно до санітарних вимог майданчики для компосту, дворові вбиральні та очисні споруди каналізації повинні знаходитись у глибині двору не ближче 15 м від вікон житлових будинків, в тому числі і сусідніх садиб, сараї для утримання худоби і птиці - не ближче 12 м. Господарські будівлі й гаражі допускається об`єднувати на суміжних ділянках.
За висновком судової земельно-технічної експертизи № 10311-2019 від 08 листопада 2019 року вбиральня (літ. «Т»), споруди для складування компостних відходів розташовані на земельній ділянці будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_2 . Разом з тим елементів каналізаційної системи не було виявлено, окрім двох дощоприймачів які відносяться до система дощової (зливної) каналізації, які зображені на фото №№ 27-28 в дослідницькій частині висновку.
В зв`язку з тим, що:
в представлених на дослідження матеріалах відсутні відомості щодо:
фактичного розташування будівель і споруд будинковолодіння по АДРЕСА_2 ;
встановлення (винесення) меж земельної ділянки згідно державного акту на право власності на земельну ділянку (бланк серії ЖТ № 122690) /а.с.16;30/ на місцевість;
клопотання експертів від 21.01.2019 не було задоволено в частині надання додаткових матеріалів, встановити на якій ділянці розташована вбиральня (літ. «Т») та компостні споруди, які перебувають у користуванні будинковолодіння по АДРЕСА_2 згідно меж земельної ділянки визначених в державному акті на право власності на земельну ділянку (бланк серії ЖТ № 122690) /а.с.16;30/ не вбачається за можливе.
Разом з тим встановлено, що фактична відстань від вбиральні (літ. «Т») та компостних споруд до фактичної межі між будинковолодінням розташованого за адресою: АДРЕСА_2 та будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 , становить:

•від вбиральні (літ. «Т») до межі - 0,66 м;
•від компостної споруди № 1 до межі 1,07 м;
•від компостної споруди №2 до межі 2,3 м. 5.
Висновок судової земельно-технічної експертизи не містить відомостей про відстань від компостних споруд 1 і 2 до житлових будинків, зокрема, належного позивачу.
Комунальним підприємством «Експлуатація штучних споруд» ЖМР 21.06.2018 року повідомлено, що при комісійному обстеженні працівниками КП ЕШС ЖМР прибудинкової території на предмет скидів забруднюючих нечистот в мережу зливовою каналізації за адресою АДРЕСА_2 , встановлено, що в дворі ОСОБА_2 в наявності дренажна мережа водовідведення з дворової території та скидом у колектор зливової каналізації в районі будинку АДРЕСА_3 відповідно до існуючого робочого проекту. Також в наявності існує мережа побутово-фекальної каналізації зі стоком до вигрібної ями по АДРЕСА_4 . Побутово-фекальних скидів в мережу зливової каналізації не виявлено. 
У своїй діяльності ЄСПЛ керується принципом пропорційності, тобто дотримання «справедливого балансу». Конкретному приватному інтересу повинен протиставлятися інший інтерес, який може бути не лише публічним (суспільним, державним), але й іншим приватним інтересом, тобто повинен існувати спір між двома юридично рівними суб`єктами, кожен з яких має свій приватний інтерес, перебуваючи в цивільно-правовому полі.
Відповідно до пункту 33 постанови "Про судову практику в справах про захист права власності та інших речових прав" від 7 лютого 2014 року № 5 Пленуму Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ встановлено, що відповідно до положень статей 391, 396 ЦК України, позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню у разі, якщо позивач доведе, що він є власником або особою, яка володіє майном (має речове право) з підстави, передбаченої законом або договором, і що діями відповідача, не пов`язаними з позбавленням володіння, порушується його право власності чи законного володіння. Такий позов підлягає задоволенню і в тому разі, коли позивач доведе, що є реальна небезпека порушення його права власності чи законного володіння зі сторони відповідача. Позов про усунення порушень права, не пов`язаних із позбавленням володіння, підлягає задоволенню незалежно від того, на своїй чи на чужій земельній ділянці або іншому об`єкті нерухомості відповідач вчиняє дії (бездіяльність), що порушують право позивача.
З правової позиції, яка висловлена Верховним Судом України в постанові від 18 травня 2016 року (справа №6-658цс15), яка враховується судом, відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України, відповідно до частини другої статті 152 ЗК України 2001 року, власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані із позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Суд повинен установити: чи були порушені, не визнані або оспорені права, свободи чи інтереси цієї особи; у чому полягає таке порушення прав; якими доказами воно підтверджується. Залежно від установленого суд повинен вирішити питання про задоволення позовних вимог або відмову в їх задоволенні.
     
       Оскільки не надано достатніх доказів, які би вказували на порушення прав позивача, що полягають у необхідності збереження належних для здоров`я і життя умов проживання, при цьому, баланс інтересів двох сторін, пов`язаний із виправданим запитом на належне побутове забезпечення, не порушений, суд першої інстанції обґрунтовано відмовив у задоволенні вимог про звільнення від каналізаційно -дренажних і компостних споруд .
Відповідно до ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно зі ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті.
Оскільки позивачем не надано доказів на підтвердження завдання матеріальної шкоди у вигляді знищення кущів малини, картоплі, суд першої інстанції обґрунтовано відмови у задоволенні вимог про відшкодування матеріальної та моральної шкоди.
Доводи, викладені в апеляційній скарзі, висновків суду не спростовують та на їх правильність не впливають.
Підстав для зміни чи скасування оскаржуваного рішення апеляційний суд не вбачає, оскільки воно постановлено судом із додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Богунського районного суду м. Житомира від 24 лютого 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Повний текст судового рішення складено 21 липня 2021 року.

Головуючий 

Судді