03.08.21
22-ц/812/1498/21
Провадження № 22-ц/812/1498/21 Головуючий суду першої інстанції Шаронова Н.О. 
Суддя-доповідач апеляційного суду Царюк Л.М.

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 серпня 2021 року м. Миколаїв Справа № 945/1970/20

Миколаївський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати в цивільних справах: 
головуючого Царюк Л.М., 
суддів: Базовкіної Т.М., Яворської Ж.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» (далі - АТ КБ «ПриватБанк», Банк), на заочне рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 03 червня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Шаронової Н.О., в залі судового засідання в м. Миколаїв, за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості, 
 
В С Т А Н О В И В:
25 листопада 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» звернулося до суду з позовом, у якому зазначало, що 22 серпня 2007 року між ним та ОСОБА_2 було укладено договір про надання банківських послуг шляхом підписання відповідачем анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг.
Банком на підставі Договору про надання банківських послуг позивачу було відкрито картковий рахунок із початковим кредитним лімітом на платіжну картку у розмірі 658 грн 90 коп., який у подальшому, поступово, у строк до 13 серпня 2013 року було збільшено до 12 700 грн, а потім, з 24 грудня 2019 року, зменшено до 12 694 грн. 05 коп. 
Своїм підписом у заяві відповідач підтвердила, що підписана нею заява разом із запропонованими Банком Умовами про надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) та Тарифами складає між нею та Банком договір про надання банківських послуг (далі - Договір), що підтверджується її підписом у заяві. 
Відповідач взяті на себе зобов`язання за цим договором належним чином не виконувала, унаслідок чого станом на 24 вересня 2020 року утворилася заборгованість по сплаті кредиту у розмірі 16 772 грн 56 коп., яка складається з: 12 422 грн 98 коп. - заборгованості за простроченим тілом кредиту та 4 349 грн 58 коп. - заборгованості за простроченими відсотками.
Посилаючись на викладене, АТ КБ «ПРИВАТБАНК» просило суд стягнути з відповідача вказану суму заборгованості за кредитним договором від 22 серпня 2007 року та судові витрати у розмірі 2 102 грн.
Заочним рішенням Миколаївського районного суду Миколаївської області від 03 червня 2021 року в задоволенні позову відмовлено. 
Відмовляючи в задоволенні позовних вимог місцевий суд виходив із того, що з наданих Банком копій розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку позичальника, заборгованість у відповідача за тілом кредиту, з урахуванням внесених на погашення кредиту коштів, відсутня. Щодо відсотків за користування кредитом, то суд першої інстанції дійшов висновку, що відсоткова ставка сторонами договору не узгоджувалася.
Не погодившись з таким судовим рішенням, АТ КБ «ПриватБанк» оскаржило його в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги, де посилаючись на порушення норм матеріального і процесуального права та невідповідність висновків суду обставинам справи, просило скасувати оскаржене рішення місцевого суду в повному обсязі та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовано тим, що із матеріалів справи вбачається та ніким не оспорюється, що 22 серпня 2007 року між ПАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником якого є АТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_3 було укладено договір, відповідно до умов якого банк надав відповідачці кредит у вигляді ліміту на платіжну картку, зі сплатою відсотків за користування кредитом на суму залишку заборгованості.
Договір у встановленому законом порядку відповідачкою не оспорювався та не визнавався недійсним, як і не оспорювалося відповідачкою укладення чи не укладення кредитного договору, тому вказані обставини свідчать про її згоду з усіма умовами цього договору.
В заяві від 22 серпня 2007 року викладені персональні дані, адреса проживання та інша додаткова інформація необхідна для укладення договору. Крім того, зазначені Тарифи банку, зокрема процентна ставка за користування кредитом - 3% на місяць. Таким чином, позичальниця ознайомилася з тарифами банку, але суд при ухваленні рішення не прийняв до уваги цей факт.
Отже, укладення договору з позичальницею у відповідності до статті 634 ЦК України шляхом приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг та Тарифів банку є доведеним.
Позичальниця не зверталася до Банку задля розірвання договору, погодилася з його умовами та прийняла їх до виконання, адже протягом тривалого часу користувалася кредитною карткою та частково погашала заборгованість. Отже, обставини справи свідчать про те, що ОСОБА_3 знала про умови укладеного договору та прийняла їх.
Крім того, посилаючись на практику Верховного Суду, а саме постанови по справі № 755/7704/15-ц та від 26 вересня 2018 року по справі № 159/2146/15-ц, скаржник зазначав, що належним чином дослідити поданий стороною доказ, а саме розрахунок заборгованості за кредитним договором, перевірити його, оцінити в сукупності та взаємозв`язку з іншими наявними у справі доказати, а у випадку незгоди з ним повністю чи частково - зазначити правові аргументи на його спростування і навести у рішенні свій розрахунок - це процесуальний обов`язок суду, який суд першої інстанції не виконав.
Від відповідача на час розгляду справи відзив на апеляційну скаргу не надходив. 
За приписами частини 1 статті 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Заслухавши доповідь судді, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (частина 2 статті 367 ЦПК України).
За приписами статті 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції, що оскаржується позивачем не в повній мірі відповідає цим вимогам.
Судом встановлено та з матеріалів справи вбачається, що 22 серпня 2007 року між позивачем та ОСОБА_4 , яка в подальшому змінила прізвище на ОСОБА_5 , шляхом підписання заяви позичальника було укладено кредитно-заставний договір, відповідно з яким Банк надав позичальниці строковий кредит у сумі 658 грн 90 коп. на строк 6 місяців строк з 22 серпня 2007 року по 22 лютого 2008 року включно, з умовами сплати за користування Кредитом відсотків у розмірі 1.0 % на місяць, на суму залишку заборгованості по кредиту, щомісячної винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 10.54 грн та одноразової винагороди за надання фінансового інструменту у розмірі 59.90 грн в обмін на зобов`язання Позичальника з повернення кредиту, сплати відсотків, винагороди, комісії в зазначені в Заяві та Умовах надання споживчого кредиту фізичним особам («Розстрочка») (СТАНДАРТ) (далі «Умов») строки. Погашення заборгованості здійснюється в наступному порядку: щомісяця в період сплати, за який приймається період з «18» по «22» число кожного місяця Позичальник повинен надавати Банку грошові кошти (щомісячний платіж) в сумі 124.29 грн для погашення заборгованості за Кредитом, яка складається із заборгованості за кредитом, відсотків, винагороди, комісії, а також інших витрат згідно з Умовами.
У заяві зазначено, що відповідачка згодна з тим, що ця заява що разом із запропонованими Умовами про надання споживчого кредиту фізичним особам «Розстрочка» (Стандарт) та Тарифами складає між нею та Банком кредитно-заставний договір (далі - Договір), що підтверджується підписом у заяві. 
В цій же заяві відповідач зазначила, що вона згодна з тим, що ця заява разом із Пам`яткою клієнта, Умовами та Правилами надання банківських послуг, а також Тарифами складає між нею та банком договір про надання банківських послуг. 
Крім того, сторони погодили, що Банк має право в будь-який момент збільшити, зменшити чи скасувати кредитний ліміт. Банк інформує клієнта про розмір початкового кредитного ліміту в Пам`ятці клієнта.
Базова процентна ставка за цим договором визначена сторонами у розмірі 3% на місяць на залишок заборгованості за кредитом.
Одночасно в заяві від 22 серпня 2007 року зазначено, що відповідачу видана кредитка «Універсальна» № НОМЕР_1 терміном дії до 05/09.
В подальшому за інформацією Банка було здійснено перевипуск карток, що надані відповідачу, а саме: 
№ НОМЕР_2 відкрита 25 грудня 2008 року терміном дії до 01/10;
№ НОМЕР_3 відкрита 08 лютого 2010 року терміном дії до 10/13;
№ НОМЕР_4 відкрита 04 липня 2011 року терміном дії до 01/14;
№ НОМЕР_5 відкрита 23 серпня 2013 року терміном дії до 04/16;
та № НОМЕР_6 відкрита 21 березня 2016 року, термін дії якої закінчився 31 грудня 2019 року. 
Крім того, за інформаційною довідкою Банка під час користування картками відбувалося поступове збільшення кредитного ліміту у період з 26 вересня 2007 року по 13 серпня 2013 року з 500.00 грн до 12 700.00 грн та в подальшому, 24 грудня 2019 року його зменшення до 12 694.05 грн, 24 березня 2020 року до 0.00 грн.
Згідно з наданим банком розрахунком, заборгованість ОСОБА_3 за договором про надання банківських послуг від 22 серпня 2007 року перед АТ КБ «ПриватБанк» станом на 24 вересня 2020 року дорівнює 16 772.56 грн. та складається з заборгованості за простроченим тілом кредиту у розмірі 12 422.98 грн та прострочених процентів у розмірі - 4 349.58 грн.
Відповідно до частин 1, 2 статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина 1 статті 1048 ЦК України).
Частиною 2 статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною 1 статті 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ «ПриватБАНК»).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
З укладеного між сторонами письмового договору про надання банківських послуг, викладеного в заяві від 22 серпня 2007 року, встановлено, що сторони узгодили базову процентну ставку у розмірі 3% на місяць на залишок заборгованості за кредитом, встановлення розміру лімітних коштів на кредитній картці, строк дії договору, що співпадає зі строком дії картки та на виконання цих умов відповідач отримала кредитну карту, яка в подальшому перевипускалась з продовженням строків дії кредитних карток.
В цій же заяві зазначено, що відповідачу 22 серпня 2007 року видано кредитку «Універсальна» № 4149437312325093 терміном дії до 05/09 з базовою процентною ставкою за користування кредитом у розмірі 3% на місяць на залишок заборгованості за кредитом.
Отже з огляду на зміст підписаної заяви, сторони узгодили між собою умови надання кредиту, які як вбачається з розрахунку заборгованості та виписки з особового рахунку позичальника, відповідач не виконувала в повному обсязі, а саме несвоєчасно та не в повному обсязі сплачувала заборгованість за кредитом.
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, розглядаючи спір, дійшов помилкового висновку про належне виконання відповідачем своїх зобов`язань з повернення заборгованості за кредитним договором, оскільки повно та всебічно не з`ясував дійсних обставин справи, прав та обов`язків сторін в даних правовідносинах, не надав належної правової оцінки зібраним у справі доказам та застосуванню до них відповідних норм матеріального права.
Колегія суддів погоджується з розрахунком заборгованості наданої Банком щодо заборгованості за тілом кредиту, оскільки розмір такої заборгованості підтверджується випискою з особового карткового рахунку відповідача. 
Між тим апеляційний суд не погоджується з розрахунком заборгованості про процентам за користування кредитом, оскільки сторонами була погоджена процентна ставка у розмірі 3% на місяць (36% на рік), а розрахунок містить за деякі періоди більший розмір процентної ставки, ніж було узгоджено сторонами. При цьому позивач посилається на Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який долучено до позову. 
Проте, матеріали справи не містять підтверджень, що долучений позивачем Витяг розуміла відповідач та ознайомилася і погодилася з ним, підписуючи заяву про укладення кредитно-заставного договору, а також те, що вказані документи на момент отримання відповідачем кредитних коштів взагалі містили умови, зокрема й щодо підвищення базової процентної ставки.
Надані позивачем Умови та Правила надання банківських послуг ПриватБанку, з огляду на їх мінливий характер, не можна вважати складовою кредитного договору й щодо будь-яких інших встановлених ними нових умов та правил, чи можливості використання банком додаткових заходів, які збільшують вартість кредиту, чи щодо прямої вказівки про збільшення прав та обов`язків кожної із сторін, якщо вони не підписані та не визнаються позичальником, а також, якщо ці умови прямо не передбачені, як у даному випадку - в заяві позичальника, яка безпосередньо підписана останнім і лише цей факт може свідчити про прийняття позичальником запропонованих йому умов та приєднання як другої сторони до запропонованого договору.
Щодо зменшення процентної ставки на залишок заборгованості за кредитом, яке також має місце в наданому розрахунку заборгованості, є правом кредитора та у цьому випадку права споживача банківських послуг – ОСОБА_3 не порушуються.
Крім того, у постанові від 23 березня 2018 року по справі № 444/9519/12 Велика Палата Верховного Суду роз`яснила, що відповідно до частини 1 статті 1048 та частини 1 статті 1054 ЦК України кредитодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.
Позиція Великої Палати Верховного Суду полягає в тому, що проценти за правомірне користування грошовими коштами  можуть нараховуватись лише в межах визначеного договором строку кредитування. Після спливу строку кредитування, нарахування процентів за користування кредитом припиняється в силу приписів статей 1048, 1054 ЦК України. 
Відповідно до наданих Банком матеріалів справи строк дії картки відповідає строку дії кредитного договору, тобто до 31 грудня 2019 року. Отже право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування, праву позичальника правомірно користуватися чужими грошима кореспондується його обов`язок здійснювати плату за таке користування. Якщо ж право позичальника на користування чужими грошима припиняється у зв`язку з настанням строку закінчення кредитної картки, то припиняється і обов`язок сплачувати передбачені договором проценти за правомірне користування грошовими коштами Банку.
Отже проценти за користування кредитом стягуються в межах строку кредитування.
Таким чином з відповідача підлягає стягненню заборгованість по процентам за користування кредитними коштами, виходячи з процентної ставки у розмірі 36% за рік та до 31 грудня 2019 року. Проте, з виписки з банківського рахунку позичальника вбачається, що Банк після закінчення строку кредитування самостійно списував з рахунку проценти за користування кредитними коштами на виконання умов кредитного договору, що є порушенням прав позичальника та не відповідає зазначеній правовій позиції Великої Палати Верховного Суду, застосування якої у спірних правовідносинах є обов`язковою. 
З урахуванням наданого Банком розрахунку шляхом перерахування збільшеної процентної ставки у цьому розрахунку до визначеної сторонами у розмірі 36% за рік та відрахуванням самостійно списаних Банком сум заборгованості за процентами за користування кредитом відповідно до наданої виписки з особового рахунку після закінчення строку кредитування (31 грудня 2019 року), розмір заборгованісті за процентами дорівнює 1 135.46 грн. 
Отже з відповідача підлягає стягненню на користь Банку 12 422.98 грн заборгованість за тілом кредиту та 1 135.46 грн заборгованість за процентами за користування кредитними коштами.
З урахуванням викладеного рішення районного суду відповідно до пункту 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у справі нового рішення про часткове задоволення позовних вимог Банку. 
Оскільки рішення суду підлягає скасуванню, то відповідно до пункту 13 частини 1 статті 141 ЦПК України судові витрати підлягають перерозподілу між сторонами пропорційно задоволеним вимогам. Позовні вимоги Банку задоволені на 80.84%, а тому за подачу позову при зверненні до суду з позовом до ОСОБА_3 на користь позивача підлягає стягненню 1 699.26 грн, у зв`язку з частковим задоволенням апеляційної скарги підлягають стягненню витрати на сплату судового збору за подання апеляційної скарги у розмірі 2 548.89 грн, а всього 4 248.15 грн. 
Керуючись статтями 376, 382 ЦПК України, апеляційний суд,

П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» задовольнити частково. 
Заочне рішення Миколаївського районного суду Миколаївської області від 03 червня 2021 року скасувати та ухвалити у справі нове судове рішення.
Позов Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення кредитної заборгованості задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» заборгованість за кредитно-заставним договором від 22 серпня 2007 року, що складається із 12 422 (дванадцять тисяч чотириста двадцять дві) грн 98 коп. – заборгованості за простроченим тілом кредиту та 1 135 ( одна тисяча сто тридцять п`ять) грн 46 коп. - заборгованості за процентами за користування кредитними коштами.
Стягнути з  ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» 4 248 (чотири тисячі двісті двадцять вісім) грн 15 коп. судового збору.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадках, передбачених статтею 389 ЦПК України. 
Головуючий Л.М. Царюк
Судді Т.М. Базовкіна
Ж.М. Яворська
Повний текст постанови складено 03 серпня 2021 року.