ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 р. 	Справа № 520/3791/2020	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Катунова В.В.
суддів: Бершова Г.Є. ,  Чалого І.С. 
за участю секретаря судового засідання  Ігнатьєвої К.О.
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Держпраці у Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.01.2021 (суддя Білова О.В.,  майдан Свободи, 56, м. Харків, 61022, повний текст складено 08.02.21) по справі № 520/3791/2020
          за позовом          фізичної особи-підприємця ОСОБА_1  
          до          Головного управління Держпраці у Харківській області                  
          про скасування постанови,

ВСТАНОВИВ:
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі по тексту ФОП ОСОБА_1 , позивач), звернувся до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Держпраці у Харківській області (далі по тексту -  ГУ Держпраці у Харківській області, відповідач), в якому просив суд:
- визнати неправомірною та скасувати Постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами №ХК6590/926/2НПУАВ/П/ТД-ФС Головного управління Держпраці у Харківській області (61002, м. Харків, вул. Алчевських, буд.40) від 31 жовтня 2019 року, складену у відношенні ФОП ОСОБА_1 .
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 27.01.2021 року  адміністративний позов задоволено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням, відповідач звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій зазначає, що оскаржуване рішення суду не відповідає вимогам матеріального та процесуального права, а саме, судом першої інстанції неповно з`ясовано та не доведено обставини, що мають значення для справи, висновки суду першої інстанції не відповідають обставинам справи, в зв`язку з чим просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити у задоволені позову в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги обґрунтовані тим, що судом прешої інстанції в порушення ч.5 ст. 242 КАС України не застосовано до спірних правовідносин висновки, що викладені у постановах Верховного Суду від 11.12.2019 № 1340/5964/18, від 10.02.2020 по справі №№1.380.2019.000037. Також зазначив про дотримання процедури проведення контрольного заходу та виявлення в ході його проведення фактів прихованих трудових відносин фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 з рядом осіб. Під час інспекційного відвідування встановлено, що ОСОБА_2 проходить стажування у гуртожитку другий день на посаду вахтера, що було підтверджено позивачем, трудовий договір не укладений. Трудовий договір з вказаною особою було укладено 10.10.2019.  Крім того позивачем допущено до роботи маляра ОСОБА_3 , який виконував роботи по фарбуванню кімнати та коридору на другому поверсі приблизно 3 дні. Трудовий договір не укладався. Таким чином, в ході інспекційного відвідування ФОП ОСОБА_1 встановлено факт використання праці праівників без належного оформлення трудових відносин. Відповідно до приписів Порядку №823  відповідачем складено акт та припис  від 09.10.2019.  В подальшому на виконання вимог п.3 Порядку  накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення, затвердженого постановою КМУ від 17.07.2013  №509,  суб`єкта господарювання рекомендованим листом №6102229364536 було повідомлено про отримання акту інспекційного відвідування упоноваженоваженою посадовою особою Управління ЄДержпраці, а саме направлено інформаційний лист від 21.10.2019 № 0802 на юридичну адресу позивача. 
Позивачем  подано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній просить відмовити в задоволенні апеляційної скарги та рішення суду першої інстанції залишити без змін з посиланням на те, що оскаржуване судове рішення відповідає нормам чинного законодавства, а висновки суду є законними та обґрунтованими.
Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача,  перевіривши рішення суду першої інстанції та доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Судом першої інстанції встановлено та сторонами не заперечується,  що інспекторами праці 01.10.2019 здійснено вихід за місцем фактичного здійснення господарської діяльності позивача з метою проведення    інспекційного відвідування.
Підставою призначення вказаного інспекційного відвідування слугувало звернення громадянина ОСОБА_3 № Ш-872/УГЛ від 30.08.2019, № Ш-929/УГЛ від 11.09.2019.
У зв`язку з надходженням таких звернень керівником органу контролю - відповідача було видано наказ № 1694 від 26.09.2019 про проведення інспекційного відвідування на предмет додержання законодавства про працю ФОП ОСОБА_1 , місце реєстрації : АДРЕСА_1 ; місце фактичного здійснення господарської діяльності: АДРЕСА_1 .
На підставі наказу було оформлено направлення №02.04-03/3005 від 26.09.2019 року, дійсне з 26.09.2019 року.
У зв`язку із відсутністю документів, передбачених законодавством про працю, перевіряючим складено акт про неможливість проведення інспекційного відвідування № ХК6590/926/НП від 01.10.2019 та надана вимога про надання документів № ХК6590/926/НД від 01.10.2019 до 07.10.2019, інспекційне відвідування було зупинено до 07.10.2019.    
07.10.2019 ФОП ОСОБА_1 на виконання вказаної вимоги надав наступні документи: виписку з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців    та громадських формувань, паспорт, довідку про присвоєння ідентифікаційного номеру, розпорядження про прийняття на роботу працівника - ОСОБА_2 , повідомлення органів ДФС про прийняття працівника на роботу, особову картку Ф. П-2 працівника, табелі обліку використання робочого часу працівника з 01.01.2019 по 01.10.2019.
Оскільки позивач не надав відповідачу особисті пояснення щодо працівника ОСОБА_3 , які були запитані у вимозі, та у зв`язку з необхідністю отримання особистих пояснень ФОП ОСОБА_1 щодо працівника ОСОБА_2 інспектором праці складено акт № ХК6590/926/2НП від 07.10.2019 та надана вимога про надання документів № ХК6590/926/2НД від 07.10.2019 до 09.10.2019.
09.10.2019 інспекторами праці ГУ Держпраці у Харківській області складено акт № ХК6590/926/2НП/АВ, яким встановлено порушення позивачем ч. 1, 3 ст. 24 КЗпП, та винесено припис про усунення виявлених порушень № ХК6590/926/2НП/АВ/П.
Не погодившись із приписом позивач звернувся до суду з адміністративним позовом.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2020 по справі №520/14313/19 частково задоволено позов; скасовано припис ГУ Держпраці у Харківській області від 09.10.2019 № ХК6590/926/2НП/АВ/П в частині зобов`язання усунути порушення законодавства про працю щодо ОСОБА_3 . У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено. Стягнено на користь ФОП ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Держпраці у Харківській області відшкодування судового збору у розмірі 960,50 грн.
Постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28.09.2020 скасовано рішення Харківського окружного адміністративного суду від 28.05.2020 у частині відмови у задоволенні позовних вимог, ухвалено у цій частині нове рішення, яким скасовано припис ГУ Держпраці у Харківській області від 09.10.2019 № ХК6590/926/2НП/АВ/П у частині зобов`язання усунути порушення законодавства про працю щодо ОСОБА_2 . Стягнуто на користь ФОП ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань ГУ Держпраці у Харківській області відшкодування судового збору у розмірі 2 401,25 грн.
Ухвалою Верховного Суду від 11.12.2020 відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління Держпраці у Харківській області на постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28 вересня 2020 року у справі № 520/14313/19 з підстав того, що Верховний Суд уже викладав у своїй постанові висновок щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах, порушеного в касаційній скарзі на судове рішення, зазначене у частині першій статті 328 цього Кодексу, і суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення відповідно до такого висновку, Верховний Суд не відступав від такого висновку та у цій справі не вбачає підстав для відступу.
31.10.2019 заступником начальника Головного управління Держпраці у Харківській області винесено постанову про накладення штрафу уповноваженими посадовими особами № ХК6590/926/2НПУАВ/П/ТД-ФС    у відношенні ФОП ОСОБА_1 , яку направлено позивачу засобами поштового зв`язку.
Позивач не погодився з постановою Головного управління Держпраці у Харківській області та звернувся до суду з даним позовом.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що  встановлення відповідачем порушень, зазначених у акті перевірки, який є підставою для видання спірної постанови, відбулося в ході проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю), проведеного з порушенням приписів чинних законодавчих норм. Таким чином, порушення, виявлені відповідачем під час позапланового заходу державного нагляду (контролю), проведеного без наявних на те повноважень, не можуть бути підставою для винесення постанови про накладення штрафу, з огляду на що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а спірний акт індивідуальної дії є протиправним та підлягає скасуванню.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції з огляду на наступне.
Згідно з пунктом 1 Положення про Державну службу України з питань праці, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 11.02.2015 № 96, Державна служба України з питань праці (Держпраці) є центральним органом виконавчої влади, з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю.
Держпраці здійснює свої повноваження безпосередньо та через утворені в установленому порядку територіальні органи (пункт 7 цього Положення).
Відповідно до Положення про Головне управління Держпраці у Харківській області, затвердженого наказом Державної служби України з питань праці від 03.08.2018 року № 84 (далі - Положення), Головне управління Держпраці у Харківській області є територіальним органом Державної служби України з питань праці, що їй підпорядковується.
Підпунктом 5 пункту 4 Положення передбачено, що Головне управління Держпраці у Харківській області здійснює державний контроль за дотриманням законодавства про працю юридичними особами, у тому числі їх структурними та відокремленими підрозділами, які не є юридичними особами, та фізичними особами, які використовують найману працю.
Відповідно до частини четвертої статті 2 Закону України від 05 квітня 2007р. № 877-ІУ “Про основні засади здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності” (далі - Закон № 877) заходи контролю здійснюються органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами, зокрема Законом України від 8 вересня 2004 р. №1985-ІУ “Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі” та Законом України від 08.09.2004 № 1986 “Про ратифікацію Конвенції Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві”
Згідно з частиною п`ятою статті 2 Закону № 877 такий державний нагляд (контроль) здійснюється у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідній сфері та міжнародними договорами, із забезпеченням дотримання вимог статті 1, статті 3, частин першої, четвертої, шостої - восьмої, абзацу другого частини десятої, частин тринадцятої та чотирнадцятої статті 4, частин першої - четвертої статті 5, частини третьої статті 6, частин першої - четвертої та шостої статті 7, статей 9, 10, 19, 20, 21, частини третьої статті 22 цього Закону.
Згідно з   ст. 1 Закону України "Про основні засади державного нагляду (контролю) сфері господарської діяльності"   державний нагляд (контроль) - діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (далі - органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 877-V підставами для здійснення позапланових заходів є:
подання суб`єктом господарювання письмової заяви до відповідного органу державного нагляду (контролю) про здійснення заходу державного нагляду (контролю) за його бажанням;
-виявлення та підтвердження недостовірності даних, заявлених суб`єктом господарювання у документі обов`язкової звітності, крім випадків, коли суб`єкт господарювання протягом місяця з дня первинного подання повторно подав такий документ з уточненими достовірними даними або якщо недостовірність даних є результатом очевидної описки чи арифметичної помилки, яка не впливає на зміст поданої звітності. У разі виявлення органом державного нагляду (контролю) помилки у документі обов`язкової звітності він упродовж десяти робочих днів зобов`язаний повідомити суб`єкта господарювання про необхідність її виправлення у строк до п`яти робочих днів з дня отримання повідомлення. Невиправлення помилки у встановлений строк є підставою для проведення позапланового заходу;
-перевірка виконання суб`єктом господарювання приписів, розпоряджень або інших розпорядчих документів щодо усунення порушень вимог законодавства, виданих за результатами проведення попереднього заходу органом державного нагляду (контролю);
-звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється територіальним органом державного нагляду (контролю) за наявністю погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.
У такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи територіального органу державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки. Суб`єкти господарювання мають право не допускати посадових осіб територіального органу державного нагляду (контролю) до здійснення заходів державного нагляду (контролю), якщо вони не пред`явили документи, передбачені цим абзацом; неподання суб`єктом господарювання документів обов`язкової звітності за два звітні періоди підряд без поважних причин або без надання письмових пояснень про причини, що перешкоджали поданню таких документів;
-доручення Прем`єр-міністра України про перевірку суб`єктів господарювання у відповідній сфері у зв`язку з виявленими системними порушеннями та/або настанням події, що має значний негативний вплив на права, законні інтереси, життя та здоров`я людини, захист навколишнього природного середовища та забезпечення безпеки держави;
-настання аварії, смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку або професійного захворювання, що було пов`язано з діяльністю суб`єкта господарювання.
Відповідно до частини другої зазначеної статті проведення позапланових заходів з інших підстав, крім передбачених цією статтею, забороняється, крім позапланових заходів, передбачених частиною четвертою статті 2 цього Закону.
Відповідно до частини четвертої   статті 2 Закону № 877-V заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Судом першої інстанції в ході розгляду справи  з автоматизованої системи «Діловодство спеціалізованого суду» встановлено, що позивачем було оскаржено до суду припис, винесений відповідачем за результатами зазначеного інспекційного відвідування. За результатами розгляду справи №520/14313/19 скасовано припис ГУ Держпраці у Харківській області від 09.10.2019 № ХК6590/926/2НП/АВ/П в повному обсязі – як щодо зобов`язання усунути порушення законодавства про працю щодо ОСОБА_3 , так і щодо ОСОБА_2 .
Другим апеляційним адміністративним судом у постанові від 28.09.2020 по справі №520/14313/19 встановлено, що       відповідачем не надано суду доказів погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки, з огляду на підставу проведення такої перевірки, що відповідно до приписів  статті 6 Закону №877-V   є передумовою здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю).
Колегія суддів Другого апеляційного адміністративного суду, враховуючи при прийнятті зазначеної постанови висновки Верховного Суду в постановах від 12.06.2018 року, 20.09.2018 року у справах №№ 821/597/17, 810/1438/17, дійшла висновку, що відсутність відповідного погодження центрального органу виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю є самостійною підставою для визнання перевірки (інспекційного відвідування) незаконною, а прийнятих за її результатами рішень протиправним. Акт, отриманий в результаті перевірки, виходячи із положень допустимості доказів, закріплених частиною другою   статті 74 КАС України, не може визнаватися допустимим доказом у справі, якщо він одержаний з порушенням порядку, встановленого законом. Рішення прийняте за наслідками незаконної перевірки на підставі акту перевірки, який є недопустимим доказом, не може вважатися правомірним та підлягає скасуванню.
Аналогічну позицію щодо застосування норм Закону України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»   під час проведення органами Держпраці інспекційних відвідувань викладено також в постанові Верховного Суду від 09.07.2020 у справі № 818/585/17.
В результаті перегляду Другим апеляційним адміністративним судом рішення першої інстанції було встановлено, що відповідач, в даному випадку, діяв не в межах, визначених законодавством, чим вчинив протиправні дії щодо прав та інтересів позивача, які підлягають захисту шляхом скасування припису про усунення виявлених порушень № ХК6590/926/2НП/АВ/П від 09.10.2019 року, оскільки він, з огляду на встановлені у справі обставини, є незаконним.
Верховний Суд при вирішенні питання про відкриття касаційного провадження по справі №520/14313/19 зазначив про таке.
«Ключовим питанням у справі є необхідність погодження з центральним органом виконавчої влади інспекційного відвідування з додержанням законодавства про працю, яке проводиться органом державного нагляду (контролю) за зверненням фізичної особи.
Верховний Суд у постанові від 31.01.2019 у справі № 809/799/17 виклав висновок щодо застосування ст. 6 Закону України від 05.04.2007 № 877-V «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» про таке:
«<…> Закону, який би регулював правовідносини зі здійснення державного нагляду (контролю) у сфері дотримання законодавства про працю та зайнятість населення на цей час немає, а тому спеціальним законодавчим актом, який регулює ці правовідносини є Закон № 877-V незважаючи на те, що він регулює правовідносини зі здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності для багатьох органів контролю.
Статтею 6 Закону № 877-V визначено, що підставою для здійснення позапланового заходу є, зокрема, звернення фізичної особи (фізичних осіб) про порушення, що спричинило шкоду її (їхнім) правам, законним інтересам, життю чи здоров`ю, навколишньому природному середовищу чи безпеці держави, з додаванням документів чи їх копій, що підтверджують такі порушення (за наявності). Позаплановий захід у такому разі здійснюється виключно за погодженням центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу.
Крім того, у абзаці 5 частини першої статті 6 Закону № 877-V зазначено, що у такому разі перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) посадові особи органів державного нагляду (контролю) зобов`язані пред`явити керівнику чи уповноваженій особі суб`єкта господарювання - юридичної особи, її відокремленого підрозділу, фізичній особі - підприємцю або уповноваженій ним особі, крім документів, передбачених цим Законом, додатково копію погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення такої перевірки.
Як вбачається з вказаних вище норм, вони містять вказівку на те, що у випадку коли перевірка проводиться за зверненням особи, проведення такої перевірки повинно бути погоджене центральним органом виконавчої влади.».
Таким чином, суд апеляційної інстанції переглянув судове рішення першої інстанції відповідно до висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 31.01.2019 у справі № 809/799/17.
Верховний Суд не відступав від такого висновку та у цій справі не вбачає підстав для відступу».
Відтак, обставини відсутності у відповідача погодження центрального органу виконавчої влади, що забезпечує формування державної політики у відповідній сфері державного нагляду (контролю), або відповідного державного колегіального органу на проведення інспекційного відвідання ФОП ОСОБА_1 та непред`явлення такого погодження перед початком здійснення позапланового заходу державного нагляду (контролю) позивачу встановлено рішеннями судів у справі № 520/14313/19, які набрали законної сили.
Відповідно до ч. 4 ст. 78 КАС України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Вказані обставини також не спростовані доводами апеляційної скарги.  
Підставою для прийняття спірної постанови є встановлені під час проведення заходу державного нагляду (контролю) порушення позивачем вимог трудового законодавства.
Проте, встановлення таких порушень відбулося в порядку, не передбаченому чинними законами України, а відтак без наявних на то повноважень органу державного нагляду (контролю) - відповідача.
Положення   статті 19 Конституції України встановлюють, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
При цьому кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб (стаття 55 Конституції України).
Право на судовий захист відображене і у частині першій статті 5 КАС України, відповідно до якої кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Завданням адміністративного судочинства є ефективний захист прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Відповідно, у випадку звернення зацікавленої особи з позовом до суду, адміністративний суд повинен надати правову оцінку діям суб`єкта владних повноважень при прийнятті того чи іншого рішення та перевірити його відповідність критеріям правомірності, які пред`являються до рішень суб`єктів владних повноважень та які закріплені у статті 2 КАС України.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Так, при розгляді даної справи необхідно врахувати висновок колегії Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, зроблений у постанові по справі № 826/17123/18 від 21.02.2020.
Так, у вказаній Постанові від 21.02.2020 Верховний Суд зробив висновок про наступне: «Водночас, судова палата з розгляду справ щодо податків, зборів та інших обов`язкових платежів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду формулює правовий висновок, відповідно до якого незалежно від прийнятого платником податків рішення про допуск (недопуск) посадових осіб до перевірки, оскаржуючи в подальшому наслідки проведеної контролюючим органом перевірки у вигляді податкових повідомлень-рішень та інших рішень, платник податків не позбавлений можливості посилатись на порушення контролюючим органом вимог законодавства щодо проведення такої перевірки, якщо вважає, що вони зумовлюють протиправність таких податкових повідомлень-рішень. При цьому, таким підставам позову, за їх наявності, суди повинні надавати правову оцінку в першу чергу, а у разі, якщо вони не визнані судом такими, що тягнуть протиправність рішень, прийнятих за наслідками такої перевірки, - переходити до перевірки підстав позову щодо наявності порушень податкового та/або іншого законодавства».
Верховний Суд також у постановах від 20.09.18 по справі 810/1438/17, від 12.06.2018 по справі № 812/597/17, від 26.04.2019 по справі № 806/252/16 зробив висновок, що порушення способу перевірки доводить неналежне виконання контрольної функції податковим органом та унеможливлює прийняття будь-яких рішень за наслідками проведення перевірки.
Вказана правова позиція сформульована щодо загального порядку надання судом оцінки підставам позову та обставинам, встановленим під час розгляду справи, щодо наслідків порушень процедури проведення перевірок та порушень, що виявлені в ході таких перевірок, доказової значущості актів, складених за результатами таких перевірок, підхід до яких є тотожним при оскарженні винесених за результатами перевірок актів індивідуальної дії, в тому числі у спірних правовідносинах між сторонами у даній справі.
Відтак, вказаний порядок оцінки підстав позову та обставин, встановлених під час розгляду справи, доказів по справі та обсягу дослідження їх судом має бути застосований у справі, що розглядається.
Аналізуючи фактичні обставини справи та наведені вище норми, колегія суддів  погоджується з висновком суду першої інстанції,  що встановлення відповідачем порушень, зазначених у акті перевірки, який є підставою для видання спірної постанови, відбулося в ході проведення позапланового заходу державного нагляду (контролю), проведеного з порушенням приписів чинних законодавчих норм. Таким чином, порушення, виявлені відповідачем під час позапланового заходу державного нагляду (контролю), проведеного без наявних на те повноважень, не можуть бути підставою для винесення постанови про накладення штрафу, з огляду на що позовні вимоги є обґрунтованими та підлягають задоволенню, а спірний акт індивідуальної дії є протиправним та підлягає скасуванню.
Посилання позивача на практику Верховного суду колегія суддів у даному випадку не бере до уваги, оскільки в зазначеній справі фактичні обставини є іншими.
Частиною другою статті 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Закон України “Про судоустрій і статус суддів” встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.
Відповідно до статті 17 Закону України “Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини” суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.
Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.
При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану, зокрема у справах “Салов проти України” (заява № 65518/01; пункт 89), “Проніна проти України” (заява № 63566/00; пункт 23) та “Серявін та інші проти України” (заява № 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі “Руїс Торіха проти Іспанії” (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
У справі, що розглядається, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апелянту надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені в апеляційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правомірних висновків суду першої інстанції.
Відповідно до положень ч.1 ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду без змін, якщо визнає, що суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи вищевикладене, суд апеляційної інстанції вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, оскільки суд правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції.  
Керуючись ст. ст. 245, 246, 250, 315, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Держпраці у Харківській області - залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 27.01.2021 по справі № 520/3791/2020  залишити без змін.  
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена у касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.

Головуючий суддя 		В.В. Катунов 	
Судді	   	Г.Є. Бершов    І.С. Чалий   	
Постанова складена в повному обсязі  30.07.21.