ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/4240/21 Справа № 185/2346/18 	  	Суддя у 1-й інстанції - Бондаренко В. М. Суддя у 2-й інстанції - Петешенкова  М. Ю.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 серпня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Дніпровського апеляційного суду у складі:
головуючого судді – Петешенкової М.Ю.,
суддів – Городничої В.С., Лаченкової О.В.,
при секретарі - Піменовій М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу 
за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк"
на рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2020 року
по справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" до ОСОБА_1 ,  ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, –  

В С Т А Н О В И Л А:

У березні 2018 року ПАТ АБ "Укргазбанк" звернулося до суду з вищезазначеним позовом, посилаючись на те, що 29 листопада 2012 року між банком та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2203/135-312, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 200 000,00 грн. на строк до 28 листопада 2027 року зі сплатою процентів виходячи з 16,0 % річних. 
В забезпечення виконання зобов`язання за кредитним договором 29 листопада 2012 року між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено договір поруки. 
Банк свої зобов`язання по наданню кредиту виконав в повному обсязі. Однак, ОСОБА_1 не виконував належним чином умови договору і станом на 17 січня 2018 року має заборгованість за кредитом у розмірі 270 708, 24 грн. з яких: заборгованість по кредиту строкова — 132 168,00 грн.; заборгованість по кредиту прострочена — 45 812,40 грн.; заборгованість по процентах поточна — 3 744,90 грн.; заборгованість по процентах прострочена — 88 982,94 грн., яку просить стягнути з відповідачів.
       Рішенням  Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2020 року позов ПАТ АБ "Укргазбанк" задоволено частково.
       Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ АБ "Укргазбанк" заборгованість за кредитним договором № 2203/135-312 від 29 листопада 2012 року у розмірі 199 608 (сто дев`яносто дев`ять тисяч шістсот вісім) грн. 00 коп.
       В іншій частині позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про судові витрати.
       Рішення суду мотивовано тим, що ПАТ АБ "Укргазбанк" пропустив позовну давність за вимогами про стягнення частини заборгованості за кредитним договором, а порука ОСОБА_2 припинена, тому частина заборгованості підлягає стягненню лише з ОСОБА_1 .
       Не погодившись з рішенням суду позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просив скасувати рішення суду в частині залишених без задоволення позовних вимог та ухвалити в цій частині нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі.
       Апеляційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції невірно визначено початок перебігу позовної давності, не було належним чином досліджено наявний в матеріалах справи розрахунок заборгованості. Крім того, відмовляючи у стягненні суми боргу з поручителя, судом першої інстанції залишено поза увагою, що пунктом 6.2. договору поруки визначено строк дії поруки протягом 3 років після з дня настання строку виконання зобов`язання.
       Від учасників справи відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
       Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, виходячи з наступного.
       Судом встановлено, що 29 листопада 2012 року між ВАТ АБ «Укргазбанк», правонаступником якого є ПАТ АБ «Укргазбанк» та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір № 2203/135-312, за умовами якого останній отримав кредит у сумі 200 000,00 грн. на строк до 28 листопада 2027 року зі сплатою процентів виходячи з 16,0 % річних.
       Відповідно до умов п. 1.1. кредитного договору, кредит надавався на придбання майнових прав на квартиру у житловому будинку.
       Відповідно до п. 4.3.1. зазначеного договору, позичальник зобов`язався використати кредит на зазначені у п. 1.2. цього договору цілі. Повернути банку отриманий кредит та сплатити комісії, нараховані проценти за користування кредитними коштами у повному обсязі, у строки та у порядку згідно до цього договору.
       Згідно з пунктом 1.4. кредитного договору, позичальник сплачує банку проценти за користування кредитними коштами за весь строк фактичного користування кредитом.
       Пункт 1.4.1. кредитного договору передбачає, що за користування кредитними коштами у межах строку кредитування процентна ставка встановлюється у розмірі 16,0% річних.
       Пунктом 1.4.2. кредитного договору встановлено, що за користування кредитним коштами, що не повернуті у терміни передбачені цим договором (прострочена заборгованість), процентна ставка встановлюється у розмірі 16,0 % річних.
       Згідно до пункту 3.1. кредитного договору, позичальник здійснює погашення кредиту на рахунок відкритий в АБ «УКРГАЗБАНК», щомісячно з 1-го числа та не пізніше 28 числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі не менше 1/180 від суми отриманого кредиту, що становить 1 112,00 грн. (надалі - плановий платіж), а останній платіж сплачується у сумі 952,00 грн. не пізніше 28 листопада 2027 р. Якщо останній день для сплати планового платежу припадає на вихідний або святковий день, то сплата чергового планового платежу по кредиту здійснюється у день, що передує такому вихідному або святковому дню.
       За умовами пункту 3.2. кредитного договору, позичальник повинен щомісячно, один раз на місяць, не пізніше 28-го числа місяця наступного за місяцем користування кредитом (окрім останнього місяця користування кредитом та у день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з п. 1.3. цього договору, а також у день дострокового повного погашення заборгованості по кредиту позичальник зобов`язаний сплачувати на рахунок відкритий в АБ «УКРГАЗБАНК», проценти за користування кредитним коштами, виходячи з процентної ставки зазначеної в п. 1.4. цього договору. Проценти за користування кредитним коштами сплачуються позичальником згідно до умов цього договору та з урахування надання часткової компенсації процентів), зокрема, але не виключно, за рахунок власних коштів у розмірі 3% річних та за рахунок часткової компенсації процентів, внесених одержувачем бюджетних коштів у розмірі 13% річних.
       Невнесення або несвоєчасне внесення одержувачем бюджетних коштів суми компенсації процентів не впливає на обов`язок позичальника сплачувати банку проценти за користування кредитними коштами в строки, визначені цим пунктом договору виходячи з процентної ставки, зазначеної в п. 1.4. цього договору.
       Відповідно до пункту 3.4. кредитного договору встановлено, що у разі ненадходження платежів від позичальника у встановлені цим договором строки суми непогашених у строк платежів визначаються простроченими та наступного банківського дня переносяться на рахунок простроченої заборгованості.
       Пунктом 3.6. кредитного договору передбачено, що при розрахунку процентів застосовується “факт/факт”, коли для розрахунку береться фактична кількість днів у місяці та у році (365 або 366 днів).
       Банк виконав свої зобов`язання, надавши ОСОБА_1 кредитні кошти в сумі, строки та на умовах, передбачених умовами Кредитного договору.
       29 листопада 2012 року між банком, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 було укладено Договір поруки за № 312/135-1.
       Відповідно до пункту 1.1. договору поруки, ОСОБА_2 поручається перед кредитором за виконання позичальником зобов`язань по кредитному договору укладеному між кредитором та позичальником.
       Пунктом 1.2. договору поруки встановлено, що поручитель несе солідарну відповідальність з позичальником перед кредитором за порушення виконання зобов`язань по кредитному договору.
       Відповідно до пункту 1.4. договору поруки, поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і позичальник - за повернення кредиту, сплату процентів за користування кредитними коштами, комісій, неустойки, можливих штрафних санкцій за невиконання або неналежне виконання зобов`язань, передбачених кредитним договором.
       Згідно з розрахунком, наданим банком, у зв`язку з неналежним виконанням відповідачами зобов`язань за кредитним договором від № 2203/135-312 від 29 листопада 2012 року станом на 30 жовтня 219 року виникла заборгованість у розмірі 320 478,46 грн., з яких: заборгованість по кредиту строкова – 107 704,00 грн.; заборгованість по кредиту прострочена – 70 276,40 грн.; заборгованість по процентах поточна – 2 340,56 грн.; заборгованість по процентах прострочена – 140 157,50 грн.
       Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
       Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
       Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (частина перша статті 626 ЦК України).
       Визначення поняття зобов`язання міститься у частині першій статті 509 ЦК України. Відповідно до цієї норми зобов`язання - це правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
       Згідно з нормою статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
       У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
       Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
       Одним із видів порушення зобов`язання є прострочення - невиконання зобов`язання в обумовлений сторонами строк.
       При цьому в законодавстві визначаються різні поняття як «строк дії договору», так і «строк (термін) виконання зобов`язання» (статті 530, 631 ЦК України).
       Якщо в зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню в цей строк (термін).
       Як вбачається з матеріалів справи, сторони встановили кінцевий строк повернення кредиту - до 28 листопада 2027 року (пункти 1.3.1.; 1.3.2. кредитного договору), так і строки виконання зобов`язань зі щомісячним погашенням платежів - щомісячно з 1 числа та не пізніше 28 числа кожного місяця для основної заборгованості, процентів за користування кредитом.
       Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу (частина друга статті 1050 ЦК України).
       Про правові наслідки порушення зобов`язання боржником йдеться також у частині першій статті 611, частині другій - четвертій статті 612 ЦК України, які передбачають відповідальність боржника.
       Таким чином, умовами договору погашення кредитної заборгованості та строки сплати чергових платежів визначено місяцями.
       Отже, поряд з установленням строку дії договору сторони встановили й строки виконання боржником окремих зобов`язань (внесення щомісячних платежів), що входять до змісту зобов`язання, яке виникло на основі договору.
       Так, відповідно до ст. 256 ЦК України, позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Відповідно до ст. 253 ЦК України, перебіг строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
       За загальним правилом перебіг загальної позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила (ч. 1 ст. 261 ЦК України).
       Початок перебігу позовної давності співпадає з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості реалізувати своє право в примусовому порядку через суд.
       Оскільки договір встановлює окремі зобов`язання, які деталізують обов`язок відповідача повернути борг частинами та передбачають самостійну відповідальність за невиконання цього обов`язку, то незалежно від визначення у договорі строку кредитування право позивача вважається порушеним з моменту порушення відповідачем терміну внесення чергового платежу.
       А відтак, перебіг позовної давності стосовно кожного щомісячного платежу починається після невиконання чи неналежного виконання (зокрема, прострочення виконання) відповідачем обов`язку з внесення чергового платежу.
       Оскільки за умовами договору відповідач мав виконувати зобов`язання черговими платежами впродовж строку кредитування, то перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з цих щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. А тому встановлення строку кредитування у договорі, який передбачає внесення позичальником щомісячних платежів, має значення не для визначення початку перебігу позовної давності за вимогами кредитодавця щодо погашення заборгованості за цим договором, а, насамперед, для визначення позичальнику розміру щомісячних платежів.
       Таким чином, за наведених умов, початок перебігу позовної давності для погашення щомісячних платежів за договором визначається за кожним таким черговим платежем з моменту його прострочення. Вказане унеможливлює визначення початку перебігу позовної давності для погашення всієї заборгованості за договором з моменту спливу строку кредитування.
       Аналогічні висновки викладені у Постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 березня 2018 року у справі № 444/9519/12 та відповідають висновкам Верховного Суду України, зокрема, викладеним у постановах від 19 березня 2014 року у справі № 6-20цс14, від 12 листопада 2014 року у справі № 6-167цс14, від 3 червня 2015 року у справі № 6-31цс15, від 30 вересня 2015 року у справі № 6-154цс15, від 29 червня 2016 року у справі № 6-272цс16, від 23 листопада 2016 року у справі № 6-2104цс16 і від 14 грудня 2016 року у справі № 6-2462цс16.
       Так, згідно до пункту 3.1. кредитного договору, позичальник здійснює погашення кредиту на рахунок відкритий в АБ «УКРГАЗБАНК», щомісячно з 1-го та не пізніше 28-го числа кожного місяця, починаючи з місяця, наступного за місяцем отримання кредиту, в розмірі не менше 1/180 від суми отриманого кредиту, що становить 1 112,00 грн. (надалі - плановий платіж), а останній платіж сплачується у сумі 952,00 грн. не пізніше 28 листопада 2027 р. Якщо останній день для сплати планового платежу припадає на вихідний або святковий день, то сплата чергового планового платежу по кредиту здійснюється у день, що передує такому вихідному або святковому дню.
       За умовами пункту 3.2. кредитного договору, позичальник повинен щомісячно, один раз на місяць, не пізніше 28-го числа місяця наступного за місяцем користування кредитом (окрім останнього місяця користування кредитом та у день закінчення строку, на який надано кредит, у відповідності з п. 1.3. цього договору, а також у день дострокового повного погашення заборгованості по кредиту позичальник зобов`язаний сплачувати на рахунок відкритий в АБ «УКРГАЗБАНК», проценти за користування кредитним коштами, виходячи з процентної ставки зазначеної в п. 1.4. цього договору. Проценти за користування кредитним коштами сплачуються позичальником згідно до умов цього договору та з урахування надання часткової компенсації процентів), зокрема, але не виключно, за рахунок власних коштів у розмірі 3% річних та за рахунок часткової компенсації процентів, внесених одержувачем бюджетних коштів у розмірі 13% річних.
       Приймаючи до уваги, що кредитор звернувся із заявою про збільшення вимог 07 листопада 2019 року, суд першої інстанції прийшов до обґрунтованих висновків, що може бути задоволена заборгованість за простроченими платежами в межах трирічного строку давності, тобто з 01 листопада 2016 року, що складає 209 765,30 грн.: 62 029,30 грн. - проценти за користування кредитом з 01 листопада 2016 року по 31 жовтня 2019 року; 40 032,00 грн. - погашення основної суми кредиту з 01 листопада 2016 року по 31 жовтня 2019 року; 107 704,00 грн. - залишок основної суми кредиту.
       Крім того, судом встановлено, що в ході примусового виконання заочного рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 13 липня 2018 року, яке у подальшому було скасоване, з ОСОБА_1 було стягнуто 10 157,26 грн. в рахунок погашення заборгованості за кредитним договором, що також підтверджується розрахунком заборгованості, наданим позивачем, тому судом обґрунтовано відраховано цю суму із суми загальної заборгованості до стягнення. 
       Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
       У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя.
       Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (ч.ч. 1, 2 ст. 554 ЦК України).
       Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.
       Згідно із ч. 4 ст. 559 ЦК України порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки.
       Тобто, частиною четвертою статті 559 ЦК України передбачені три випадки визначення строку дії поруки: протягом строку, встановленого договором поруки; протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання, якщо кредитор не пред`явить вимоги до поручителя; протягом одного року від дня укладення договору поруки (якщо строк основного зобов`язання не встановлено або встановлено моментом пред`явлення вимоги), якщо кредитор не пред`явить позов до поручителя.
       Аналіз зазначеної норми права дає підстави для висновку про те, що строк дії поруки (будь-який із зазначених у частині четвертій статті 559 ЦК України) не є строком захисту порушеного права, а є строком існування суб`єктивного права кредитора й суб`єктивного обов`язку поручителя, після закінчення якого вони припиняються. Це означає, що зі збігом цього строку (який є преклюзивним) жодних дій щодо реалізації свого права за договором поруки, у тому числі застосування судових заходів захисту свого права (шляхом пред`явлення позову), кредитор вчиняти не вправі, що спростовує посилання представника позивача на наявність у Банку права пред`явити вимоги до Поручителя протягом 3 років.
       З огляду на преклюзивний характер строку поруки й обумовлене цим припинення права кредитора на реалізацію цього виду забезпечення виконання зобов`язань застосоване в другому реченні частини четвертої статті 559 ЦК України словосполучення «пред`явлення вимоги» до поручителя протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання як умови чинності поруки необхідно розуміти як пред`явлення кредитором у встановленому законом порядку протягом зазначеного строку саме позовної, а не будь-якої іншої вимоги до поручителя. Зазначене положення при цьому не виключає можливість пред`явлення кредитором до поручителя іншої письмової вимоги про погашення заборгованості за боржника, однак і в такому разі кредитор може звернутися з такою вимогою до суду протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання.
       Таким чином, закінчення строку, встановленого договором поруки, так само, як сплив шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання або одного року від дня укладення договору поруки, якщо строк основного зобов`язання не встановлений, припиняє поруку за умови, що кредитор протягом строку дії поруки не звернувся з позовом до поручителя.
       Зазначена правова позиція висловлена в постановах Верховного Суду України від 17 вересня 2014 року у справі № 6-53цс14, від 14 вересня 2016 року у справі № 6-1451цс16 та постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 березня 2018 року у справі № 61-5541св18.
       Разом з тим, матеріали справи не містять доказів звернення кредитора протягом шести місяців з дня настання строку виконання зобов`язання до поручителя з вимогою про повернення суми боргу.
       Встановивши зазначені обставини, суд першої інстанції дійшов обґрунтованих висновків та ухвалив рішення, що відповідає вимогам законності.
       Доводи апеляційної скарги про те, що судом першої інстанції невірно визначено початок перебігу позовної давності, підлягають відхиленню, оскільки перебіг позовної давності для стягнення заборгованості за кожним з щомісячних платежів починається з наступного дня після настання терміну внесення чергового платежу. Оскільки кредитор звернувся із заявою про збільшення вимог 07 листопада 2019 року, строк позовної давності не пропущено лише до вимог в частини щомісячних платежів, які повинні бути сплачені з 01 листопада 2016 року, що відповідає висновку, який викладено в ч. 1.4 п.п. 56-64 постанови Верховного Суду № Справа № 444/9519/12 від 28 березня 2018 року.
       Доводи апеляційної скарги про те, що відмовляючи у стягненні суми боргу з поручителя, судом першої інстанції залишено поза увагою умови договору поруки, зокрема пункт 5.2. яким визначено строк припинення поруки, який становить три роки з дня настання строку виконання зобов`язання, підлягають відхиленню, з огляду на наступне.
       Згідно умов кредитного договору, виконання зобов`язання передбачено щомісячним погашенням платежів з 1 та не пізніше 28 числа кожного місяця для основної заборгованості, процентів за користування кредитом.
       Відповідно ч.3 ст. 254 ЦК України, строк виконання боржником кожного щомісячного зобов`язання спливає у відповідне число останнього місяця строку.
       Таким чином, передбачений частиною четвертою статті 559 ЦК України строк пред`явлення кредитором вимог до поручителя про повернення заборгованості за платежами, які позичальник був зобов`язаний згідно з умовами кредитного договору вносити періодично, має обчислюватися з моменту настання строку погашення кожного чергового платежу.
       Оскільки останнє погашення заборгованості було здійснено в червні 2014 року, тому з липня 2014 року кредитор мав звернутися з вимогою до поручителя, однак до суду звернувся лише в березні 2018 року, тобто поза межами строку, встановленого в п. 5.2 договору поруки. 
       Решта доводів апеляційної скарги зводиться до переоцінки доказів та необґрунтованої незгоди з висновками суду.
       Таким чином, порушень норм матеріального чи процесуального права, які б призвели до скасування рішення суду колегією суддів не встановлено, тому рішення суду підлягає залишенню без змін.
       Згідно ст. 141 ЦПК України, судові витрати, у зв`язку з переглядом судового рішення, розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 375, 382, 384 ЦПК України, - 

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку "Укргазбанк" – залишити без задоволення.
Рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 26 листопада 2020 року — залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий: М.Ю. Петешенкова

Судді: В.С. Городнича

О.В. Лаченкова