09.08.21
22-ц/812/1433/21
Єдиний унікальний номер судової справи:489/6514/16-ц
Провадження №22-ц/812/1433/21
Постанова
Іменем України

09 серпня 2021 року м. Миколаїв справа № 489/6514/16-ц
Миколаївський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати в цивільних справах:
головуючого Самчишиної Н.В.,
суддів: Лисенка П.П., Серебрякової Т.В.,
із секретарем судового засідання - Горенко Ю.В.,
за участю: заявників ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , 
- стягувача ОСОБА_3 ,
переглянувши у відкритому судовому засіданні цивільну справу за заявою ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 про визнання виконавчих листів, виданих Ленінським районним судом м. Миколаєва у цивільній справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 про звернення стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу на прилюдних торгах у межах процедури виконавчого провадження, такими, що не підлягають виконанню, за апеляційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 червня 2021 року, постановлену у складі головуючого судді Рум`янцевої Н.О., у приміщенні цього суду, повний текст судового рішення складено 15 червня 2021року,

встановив:

27 травня 2021 року ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 звернулися до суду із заявою про визнання такими, що не підлягають виконанню виконавчих документів (листів) № 489/6514/16-ц виданих Ленінським районним судом м. Миколаєва по цивільній справі № 489/6514/16-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 за договором позики від 06 листопада 2010 року, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Савченко І.М., та зареєстрованим в реєстрі за № 2023 у зв`язку з добровільним та повним виконанням ОСОБА_4 рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 жовтня 2017 року, зміненого постановою Миколаївського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року по цивільній справі № 489/6514/16-ц. 
Заяву мотивували тим, що Миколаївським апеляційним судом, при винесенні рішення по справі № 489/6514/16-ц визначено розмір заборгованості ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 за Договором позики від 06 листопада 2010 року, у сумі 201 997,19 грн., що еквівалентно 7307,46 доларів США, з яких: борг - 152034,30 грн., що еквівалентно 5500 доларів США, відсотки - 49962,89 грн., що еквівалентно 1807,46 доларів США. 
Також судом ухвалено стягнути з відповідачів на користь позивача сплачений ним судовий збір по 373 грн. з кожного (1492 грн.). 
З метою виконання вказаного рішення суду, 19 травня 2021 року через свого представника ОСОБА_4 запропонував, через смс - повідомлення, ОСОБА_3 передати 21 травня 2021 року о 14 годині у присутності приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Машкової С.М., за адресою: м. Миколаїв, вул. Фалєєвська, 24, оф. 21, грошові кошти, визначені рішенням суду. 
Також представник ОСОБА_4 повідомив кредитора про те, що у разі відмови з`явитися до приватного нотаріуса у визначений час, позичальник буде вимушений внести належні кошти у депозит нотаріуса. 
В запропонований час ОСОБА_3 до вказаного нотаріуса не з`явився, представнику ОСОБА_4 не передзвонив, чим фактично ухилився від прийняття виконання зобов`язань. 
У вищевказаний день, ОСОБА_4 вніс на депозит приватного нотаріуса визначені судовим рішенням грошові кошти у розмірі 202 202,40 грн.
Посилаючись на те, що ОСОБА_4 добровільно та повністю виконав судові рішення, заявники просили про задоволення їхньої заяви.
Стягувач ОСОБА_3 та його представник ОСОБА_7 заперечували проти заяви.
Ухвалою Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 червня 2021 року заяву задоволено частково.
Постановлено:
- визнати виконавчі листи, видані Ленінським районним судом м. Миколаєва 10 березня 2021 року по цивільній справі № 489/6514/16-ц (провадження № 2/489/794/17) про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Савченко І.М. 06 листопада 2010 року за реєстровим № 2024 - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , загальною площею 43,0 кв.м., житловою площею 29,1 кв.м. з усіма її невід`ємними приналежностями та належить іпотекодавцям ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 на підставі свідоцтва про право власності на житло, видане Управлінням з використання та розвитку комунальної власності Миколаївської міської ради 12 листопада 2007 року зареєстроване в Миколаївському МБТІ 29 липня 2008 року за реєстровим №24157119 шляхом проведення прилюдних торгів у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 за договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Савченко І.М. 06 листопада 2010 року за реєстровим №2023 станом на 07 листопада 2016 року у розмірі 201997,19 грн., що еквівалентно 7 307,46 доларів США з яких: борг - 152 034,30 грн., що еквівалентно 5 500 доларів США, відсотки - 49 962,89 грн., що еквівалентно 1 807,46 доларів США., такими, що не підлягають виконанню частково в частині суми заборгованості у розмірі 200 710,40 грн.
- визнати виконавчі листи, видані Ленінським районним судом м. Миколаєва 10 березня 2021 року по цивільній справі № 489/6514/16-ц (провадження № 2/489/794/17) про стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі по 373 грн. з кожного, такими, що не підлягають виконанню.
Задовольняючи частково заяву ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , суд першої інстанції виходив з того, що виконавчі листи виконані ОСОБА_4 частково шляхом внесення коштів на депозитний рахунок приватного нотаріуса, при цьому повідомивши належним чином ОСОБА_3 .
Суд взяв до уваги те, що судовим рішенням визначена сума боргу в гривневому еквіваленті станом на 07 листопада 2016 року, яка склала 201 997,19 грн, тоді як боржником внесено на депозит в рахунок погашення боргу 200 710,40 грн. (еквівалент 7307,46 доларів США станом на 21 травня 2021 року). Виконавчі листи щодо боржників про стягнення судового збору суд вважав, що належить визнати такими, що не підлягають виконанню повністю, у зв`язку з повним та фактичним виконанням судового рішення в цій частині.
Не погоджуючись із ухвалою, ОСОБА_4 подав апеляційну скаргу, в якій просив змінити ухвалу суду першої інстанції та виконавчі документи (листи) № 489/6514/16-ц видані Ленінським районним судом м. Миколаєва по цивільній справі № 489/6514/16-ц про звернення стягнення на предмет іпотеки в рахунок погашення боргу ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 за договором позики від 06 листопада 2010 року, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Савченко І.М., та зареєстрованим в реєстрі за № 2023 визнати такими, що не підлягають виконанню повністю, у зв`язку із повним добровільним виконанням 21 травня 2021 року ОСОБА_4 рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 жовтня 2017 року, зміненого постановою Миколаївського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року по цивільній справі №489/6514/16-ц.
Скарга мотивована тим, що суд не врахував, що відповідно до умов договору позики, повернення суми позики повинно відбуватися у гривнях, розмір якої визначається до еквіваленту долара США на дату повернення. Апеляційним судом визначено розмір заборгованості ОСОБА_4 перед ОСОБА_3 за договором позики, у еквіваленті до 7 307,46 дол. США.
21 травня 2021 року на депозит приватного нотаріуса Подцикіним А.М. внесені 200 710, 35 грн. за позикою та відсотками за її користування, що за курсом НБУ станом на 21 травня 2021 року (27,4665 за 1 долар США) еквівалентно 7 307,46 дол. США та 1 492 грн. судового збору.
На думку заявника, рішення суду, за яким боржник повинен передати кредитору суму у гривнях, що еквівалентно 7 307, 46 дол. США на дату повернення, виконано у повному обсязі, що відповідає і умовам договору позики.
Суд на цю обставину уваги не звернув та не врахував, що повернення боржником позики 201 997 грн. саме 21 травня 2021 року, за зазначеним вище курсом НБУ складало би 7 357,31 дол. США, що на 46 дол. США 85 центів більше, ніж вказано апеляційним судом у рішенні та буде суперечити умовам договору позики.
Крім того, судом не враховано і ту обставину, що підставою повернення Верховним Судом до суду апеляційної інстанції справи на новий розгляд було те, що апеляційний суд при визначенні розміру боргу не врахував прив`язку суму боргу у гривнях на дату повернення, до долару США в еквіваленті, що є суттєвою обставиною при поверненні боргу за умовами договору позики.
Відзивів на апеляційну скаргу від інших учасників справи не надійшло.
Апеляційна скарга задоволенню не підлягає з наступних підстав.
Відповідно до статті 18 ЦПК України судове рішення, що набрало законної сили, є обов`язковим і підлягає виконанню.
За змістом статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання судових рішень - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Відповідно до частини першої статті 3 цього Закону примусовому виконанню підлягають рішення на підставі таких, зокрема, виконавчих документів: виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Відповідно частин першої, другої статті 432 ЦПК України суд, який видав виконавчий документ, може за заявою стягувача або боржника визнати виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню. Суд визнає виконавчий документ таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням, добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин.
Вказане дає підстави для висновку, що законодавець встановлює підстави, за яких суд визнає виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню, зокрема, у разі якщо його було видано помилково або якщо обов`язок боржника відсутній повністю чи частково у зв`язку з його припиненням добровільним виконанням боржником чи іншою особою або з інших причин. Однак, перелік підстав для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню повністю або частково, за змістом статті 432 ЦПК України, не є виключним, оскільки передбачає також інші підстави для прийняття такого рішення, ніж прямо зазначені у цій нормі процесуального права.
Верховний Суд у постанові від 17 жовтня 2019 року у справі №2-3558/2010 дійшов висновку про те, що саме на суд покладено обов`язок встановити, з яких підстав може бути визнано виконавчий лист таким, що не підлягає виконанню з урахуванням права стягувача на повне виконання рішення суду та права боржника на захист від подвійного стягнення. 
Суд повинен вирішувати ці питання з урахуванням певних обставин справи, дотримуючись балансу інтересів обох сторін виконавчого провадження.
Наведені підстави для визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, поділяються на дві групи: матеріально-правові, зокрема, зобов`язання можуть припинятися внаслідок добровільного виконання обов`язку боржником поза межами виконавчого провадження, припинення зобов`язань переданням відступного, зарахуванням, за домовленістю сторін, прощенням боргу, неможливістю виконання, та процесуально-правові, до яких відносяться обставини, що свідчать про помилкову видачу судом виконавчого листа, зокрема: видача виконавчого листа за рішенням, яке не набрало законної сили (крім тих, що підлягають негайному виконанню); коли виконавчий лист виданий помилково за рішенням, яке взагалі не підлягає примусовому виконанню; видача виконавчого листа на підставі ухвали суду про затвердження мирової угоди, яка не передбачала вжиття будь-яких примусових заходів або можливості її примусового виконання і, як наслідок, видачі за нею виконавчого листа; помилкової видачі виконавчого листа, якщо вже після видачі виконавчого листа у справі рішення суду було скасоване; видачі виконавчого листа двічі з одного й того ж питання у разі віднайдення оригіналу виконавчого листа вже після видачі його дубліката; пред`явлення виконавчого листа до виконання вже після закінчення строку на пред`явлення цього листа до виконання тощо.
Таким чином, закон передбачає можливість визнання виконавчого листа таким, що не підлягає виконанню, якщо він виданий компетентним судом і є належним виконавчим документом, проте наявними є обставини, які виключають необхідність проведення виконавчих дій за цим виконавчим документом.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, постановою Миколаївського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року, рішення Ленінського районного суду м. Миколаєва від 11 жовтня 2017 року в частині визначення розміру заборгованості та звернення стягнення змінено та викладено в новій редакції. 
Ухвалено звернути стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Савченко І.М. 06 листопада 2010 року за реєстровим № 2024 - двокімнатну квартиру АДРЕСА_1 , та належить іпотекодавцям ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_6 шляхом проведення прилюдних торгів у порядку, встановленому Законом України «Про виконавче провадження», за початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності/незалежним експертом на стадії оцінки майна під час проведення виконавчих дій у рахунок погашення заборгованості ОСОБА_4 на користь ОСОБА_3 за договором позики, посвідченим приватним нотаріусом Миколаївського міського нотаріального округу Савченко І.М. 06 листопада 2010 року за реєстровим №2023 станом на 07 листопада 2016 року у розмірі 201 997,19 грн., що еквівалентно 7 307,46 доларів США, з яких: борг - 152 034,30 грн., що еквівалентно 5 500 доларів США, відсотки - 49 962,89 грн., що еквівалентно 1 807,46 доларів США.
Рішення суду в частині судових витрат змінено.
Стягнуто з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судовий збір у розмірі по 373 грн. з кожного.
19 травня 2021 року ОСОБА_4 через свого представника, запропонував ОСОБА_3 з`явитися 21 травня 2021 року о 14.00 годині до приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Машкової С.М., за адресою: м. Миколаїв, вул. Фалєєвська, 24, оф. 21, з метою передачі грошових коштів, визначених рішенням Миколаївського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року.
21 травня 2021 року у встановлений час, ОСОБА_3 до приватного нотаріуса не з`явився.
Того ж дня, ОСОБА_4 , для передачі ОСОБА_3 , внесено на депозит приватного нотаріуса Миколаївського міського нотаріального округу Машкової С.М., грошові кошти у розмірі 202 202,40 грн. на виконання зобов`язання відповідно до постанови Миколаївського апеляційного суду від 10 лютого 2021 року по справі № 489/6514/16-ц, що підтверджується квитанцією № 10 від 21 травня 2021 року (а.с. 86, т.3).
З наданого суду приватним нотаріусом Машковою С.М. листа-повідомлення від 21 травня 2021 року №69/02-23 «Про прийняття в депозит грошових сум», слідує, що за адресою проживання ОСОБА_3 рекомендований лист не отримав.
25 травня 2021 року ОСОБА_3 звернувся до Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) з заявою про відкриття виконавчого провадження з виконання виконавчих листів по справі № 489/6514/16-ц виданого 10 березня 2021 року Ленінським районним судом м. Миколаєва.
Судом були досліджені матеріали виконавчих проваджень ВП№65566397, ВП№65564438, ВП№65564913, ВП№65565919, ВП№65566054, ВП№65564644, ВП№65565801, ВП№65565081 відкритих за заявою ОСОБА_3 25 травня 21 року на виконання виконавчих листів виданих в цивільній справі 489/6514/16-ц.
Постановами головних державних виконавців Інгульського відділу державної виконавчої служби у м. Миколаєві Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Тарасенко К., Кюкало Ю., Лисенко К. та старшого державного виконавця Динник О. від 25 травня 2021 року, відкриті виконавчі провадження ВП№65565919, ВП№65566054, ВП№65566397, ВП№65565801 за боржниками ОСОБА_4 , ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_5 з примусового виконання виконавчого листа по справі № 489/6514/16-ц виданого 10 березня 2021року Ленінським районним судом м. Миколаєва про звернення стягнення на предмет іпотеки за іпотечним договором.
Також відкриті виконавчі провадження ВП№65564644, ВП№65564438, ВП№65565081, ВП№65564913 відносно тих самих боржників з виконання виконавчого листа про стягнення на користь ОСОБА_3 судового збору.
Зі змісту судових рішень, на підставі яких видані виконавчі документи, слідує, що визначена судом загальна сума за договором позики станом на 07 листопада 2016 року становить 201 997 грн. 19 коп. , що еквівалентно 7 307,46 доларів США, з яких: борг - 152 034,30 грн., що еквівалентно 5500 доларів США, відсотки - 49 962,89 грн., що еквівалентно 1 807,46 доларів США.
В той же час, як встановлено боржник ОСОБА_4 в рахунок погашення заборгованості за договором позики встановленої судовим рішенням, до відкриття виконавчих проваджень, добровільно вніс на депозит у приватного нотаріуса Машкової С.М. суму 200 710,40 грн в рахунок погашення заборгованості та 1492 в рахунок погашення суми судового збору.
Встановивши, що судовим рішенням апеляційного суду, яким звернуто стягнення на предмет іпотеки, визначена загальна сума боргу за договором позики у розмірі 201997, 19 грн., що еквівалентно 7 307,46 доларів США, а боржником внесено на депозит в рахунок погашення боргу 200 710, 40грн. (еквівалент 7307,46 дол. США станом на 21 травня 2021 року), суд першої інстанції обґрунтовано вважав, що боржники добровільно частково виконали судове рішення в частині основного боргу.
При цьому доводи апеляційної скарги про те, що рішення суду, за яким боржник повинен передати кредитору суму у гривнях, що еквівалентно 7 307, 46 дол. США на дату повернення, виконано у повному обсязі, що відповідає і умовам договору позики, не заслуговують на увагу, оскільки суперечать змісту виконавчого документу щодо розміру визначеної заборгованості та способу виконання рішення суду.
До того ж, колегія суддів звертає увагу на те, що пп.б п.2 договору позики від 06 листопада 2020 року передбачено здійснення виконання зобов`язання за договором за місцем проживання позикодавця, що не було виконано позичальником, а тому не свідчить про наявність достатніх підстав виконання свого обов`язку боржником згідно ст. 537 ЦК України. 
Крім того, на думку колегії суддів, за наявності рішення суду про звернення стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки та яке знаходиться на примусовому виконанні, вимога заявника про визнання виконавчого документу таким, що не підлягає виконанню у зв`язку із повним добровільним виконанням, не може бути задоволена, оскільки відсутні відомості про повне виконання боржником свого обов`язку.
Інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків суду першої інстанції та не є підставою для його скасування, оскільки зводяться до незгоди заявника з висновками суду, з його оцінкою.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що апеляційна скарга не містить доводів щодо не правильного застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права вирішуючи вимоги заяви про визнання виконавчих листів виданих Ленінським районним судом м. Миколаєва 10 березня 2021 року по цивільній справі № 489/6514/16-ц (провадження № 2/489/794/17) про стягнення з ОСОБА_4 , ОСОБА_2 , ОСОБА_1 , ОСОБА_5 на користь ОСОБА_3 судового збору у розмірі по 373 грн. з кожного, такими, що не підлягають виконанню.
Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погоджується колегія суддів, з огляду на доводи апеляційної скарги, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для часткового задоволення заяви заявників.
За таких обставин, відповідно до статті 375 ЦПК України відсутні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду, а тому апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-382 ЦПК України, суд

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 залишити без задоволення, а ухвалу Ленінського районного суду м. Миколаєва від 14 червня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення її повного тексту у випадку та з підстав, передбачених статтею 389 ЦПК України.

Головуючий                 Н.В. Самчишина

Судді:                 П.П. Лисенко 

Т.В. Серебрякова

Повний текст судового рішення складений 10 серпня 2021 року.