ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 липня 2021 року	Львів	Справа № 380/2505/21 пров. № А/857/10070/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючої судді                                                     Хобор Р.Б.,
суддів                                                                          Судової-Хомюк Н.М., Шевчук С.М.
розглянувши в порядку письмового провадження в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року ухвалене суддею Грень Н.М. за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін у справі № 380/2505/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної допомоги про визнання дій протиправними та зобов`язання вчини дії
                                                            В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з позовом у якому з уточненням позовних вимог просить суд:
- визнати відмову відповідача в задоволенні заяви ОСОБА_1 від 17.11.2020 року № 03-12/107 протиправною;
- зобов`язати відповідача вирішити питання щодо надання ОСОБА_1 безоплатної вторинної правової допомоги на підставі заяви від 17.11.2020 року № 03-12/107 та з урахуванням ст. 245 ч. 2 п. 4 та ч. 4 КАС України;
- визнати відповідь відповідача від 12.02.2021 року № 03-14/006 на заяву ОСОБА_1 від 29.01.2021 року № 03-12/014 протиправною;
- зобов`язати відповідача надати ОСОБА_1 обґрунтовану відповідь на заяву від 29.01.2021 року № 03-12/014;
- визнати поведінку відповідача з підстав, наведених ОСОБА_1 в позовній заяві по відношенню до ОСОБА_1 недобросовісною та нерозумною;
- визнати відповідь відповідача від 12.02.2021 року № 03-04/007 на заяву ОСОБА_1 від 01.02.2021 року № 03-12/018 протиправною;
- зобов`язати відповідача надати ОСОБА_1 обґрунтовану відповідь на заяву від 01.02.2021 року № 03-12/018;
- визнати відповідь відповідача від 12.02.2021 року № 03-14/008 на заяву від 10.02.2021 року № 03-12/027 протиправною;
- зобов`язати відповідача виконати свої повноваження, визначені ст. 7 ч. 1 ч. 2 п. 1 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» без порушення прав ОСОБА_1 встановлених ст. 40 Конституції України та ст. 18 ч. 1 п. 6 Закону України «Про звернення громадян» при вирішенні заяви ОСОБА_1 від 10.02.2021 року № 03-12/027;
- визнати відповідь відповідача від 12.02.2021 року № 03-14/009 на запит ОСОБА_1 та інформацію від 11.02.2021 року № 03-12/028 протиправною;
- зобов`язати відповідача виконати свої повноваження, встановлені ст. 7 ч. 2 п. 1 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» щодо розгляду запиту на інформацію ОСОБА_1 від 11.02.2021 року № 03-12/028 належним чином;
- визнати відповідь відповідача від 29.12.2020 року № 03-14/044 протиправною;
- визнати, що відповідач визнав заяви ОСОБА_1 від 29.01.2021 року № 03-12/014 та від 10.02.2021 року № 03-12/027 необґрунтованими безпідставно.
- визнати відповідь відповідача № 03-14/010 від 16.02.2021 року на зауваження ОСОБА_1 від 01.02.2021 року № 03-12/017 протиправною;
- визнати відповідь відповідача № 03-14/014 від 29.03.2021 року на запит ОСОБА_1 на інформацію № 03-12/072 від 25.03.2021 року протиправною.
Позовні вимоги мотивовано тим, що відповідач не забезпечив право позивача на безоплатну вторинну правову допомогу, всупереч рішенням судів, а також надав неповну відповідь за запити позивача щодо надання Інструкції з діловодства щодо розгляду і вирішення звернень громадян «Адвокатським об`єднанням «Громадське професійне об`єднання адвокатів Личаківського району м. Львова «Палата адвокатів» та розгляду і вирішення звернень громадян Міністерством внутрішніх справ, рішення  Конституційного Суду України щодо визнання неконституційною постанови Кабінету Міністрів України з приводу носіння масок, як карантинне обмеження, тексту глави Цивільного-процесуального кодексу України «Касаційне провадження», інформації чи є рішення відповідача нормативно правовим актом, тощо.
Позивач вважає, що відповідача порушив його право на безоплатну вторинну правову допомогу та право на звернення громадян.
Позиція відповідача зводиться до того, що відповідач надав повні відповіді на звернення позивача та у строк визначений Законом України «Про звернення громадян». При цьому, відповідач, з посиланням на норми Закону України «Про безоплатну правову допомогу», роз`яснив позивачу можливість безоплатно отримати послуги адвоката.
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року адміністративний позов задоволено частково. 
Визнано протиправною відмову Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної правової допомоги від 27.11.2020 року № 03-14/035.
Зобов`язано Червоноградський місцевий центр з надання безоплатної правової допомоги повторно розглянути заяву ОСОБА_2 від 17.11.2020 року (вх. №  03-12/107) про надання безоплатної вторинної правової допомоги, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.
Визнано протиправною відповідь Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги від 12.02.2021 року № 03-14/006 та від 12.02.2021 року № 03-14/008.
Зобов`язано Червоноградський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги повторно розглянути заяву ОСОБА_2 (вх. № 03-12/014) від 29.01.2021 року та заяву від 10.02.2021 року (вх.№ 03-12/027), з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.
У задоволенні інших позовних вимог відмовлено.
Не погодившись із цим рішенням суду, його оскаржив позивач, подавши апеляційну скаргу, в якій просить рішення суду першої інстанції скасувати та задовольнити адміністративний позов, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права.
Заслухавши суддю – доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд при розгляді цієї справи виходить з наступних міркувань.
Суд першої інстанції встановив те, що 17.11.2020 року ОСОБА_2 звернувся із заявою (вх. № 03-12/107) до Червоноградського центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в якій, на підставі постанови Верховного Суду від 11.11.2020 у справі № 813/4239/16, ст. 59 Конституції України та ст. 8 Правил адвокатської етики, просив забезпечити його адвокатом, який має досвід представництва в ЄСПЛ. Окрім того, просив, щоб адвокат був зі Львова, оскільки при першій зустрічі позивач наполягатиме на ознайомленні з матеріалами справи № 813/4239/16.
Червоноградським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги надано відповідь № 03-14/035 від 27.11.2020 року на заяву позивача від 17.11.2020 року вх. № 03-12/107,  у якій вказано, що постанова Верховного Суду від 11.11.2020 року у справі № 813/4239/16 не є підставою для забезпечення ОСОБА_2 адвокатом, що співпрацює з Червоноградським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги, оскільки не містить чіткого зобов`язання вчинити дії. Додатково повідомлено позивача, що адвокат для нього може бути призначений на загальних підставах, відповідно до Закону України «Про безоплатну правову допомогу», за умови підтвердження належності до однієї з категорій осіб, які мають право на безоплатну вторинну правову допомогу відповідно до ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу».
29.01.2021 року позивач звернувся із заявою до Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги в порядку Закону України «Про звернення громадян» (вх. № 03-12/014), в якій просив видати під розписку, а не через пошту Інструкцію з діловодства щодо розгляду і вирішення звернень громадян «Адвокатським об`єднанням «Громадське професійне об`єднання адвокатів Личаківського району м. Львова «Палата адвокатів». Заявник також просив виконати обов`язок встановлений ст. 7 ч. 3 Закону України «Про звернення громадян». Також, пропонував укласти мирову угоду у цивільній справі.
Червоноградським місцевим центром з надання безоплатної вторинної правової допомоги 12.02.2021 року № 03-14/006 надано відповідь у якій вказано, що вимога викладена у заяві стосовно надання «Інструкції з діловодства щодо розгляду і вирішення звернень громадян», не обґрунтована з точки зору сприяння реалізації прав та інтересів заявника або порушення чинного законодавства, чи недоліків в діяльності тих чи інших підприємств. Також, у відповіді зазначено, що заява свідомо направлена не за належністю, а необґрунтоване посилання на ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» є зловживанням правом. Стосовно укладення мирової угоди повідомлено, що пропозиція не може розглядатись без надання ухвали про відкриття провадження у справі та примірника позовної заяви.
01.02.2021 року позивач звернувся до Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги із заявою (вх. № 03-12/018) в якій просив надати під розписку, а не через пошту правову письмову консультацію, а саме: «Чи зобов`язаний директор ПП «Редакція газети «Новини прибужжя», надавати позивачу письмові відповіді на його звернення за правилами ст. 18 ч. 1 п. 6, ст. 19 ч. 1 п. 6, п.7 та ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», а також просив виконати обов`язок встановлений ст. 7 Закону України «Про звернення громадян».
На вказану заяву позивача відповідача надав відповідь листом від 12.02.2021 року вих № 03-14/007 у якій роз`яснив, що надання відповідей за заяви здійснюється в порядку визначеному Законом України «Про звернення громадян», а також повідомив позивача, що посилання заявника на ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» є необґрунтованим, оскільки питання у заяві адресовані центру, а тому переадресація за належністю є безпідставною.
10.02.2021 року позивач звернувся до Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги із заявою (вх № 03-12/027) в якій просив надати Інструкцію з діловодства щодо розгляду і вирішення звернень громадян Міністерством внутрішніх справ України, а також просив надати відповіді на всі його запити на інформацію.
На вказану заяву позивача відповідача надав відповідь листом від 12.02.2021 року № 03-14/008 у якій повідомив позивача про те, що вимога стосовно надання Інструкції з діловодства щодо розгляду і вирішенню звернень громадян Міністерства внутрішніх справ України не обґрунтована з точки зору сприяння реалізації прав та інтересів або порушення чинного законодавства. Окрім того, зазначено, що звернення адресуються органам державної влади та органам місцевого самоврядування, підприємствам, установам, організаціям незалежно від форми власності, об`єднанням громадян, або посадовим особам, до повноважень яких належить вирішення порушених у зверненні питань.
11.02.2021 року позивач звернувся до Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги із запитом на інформацію (вх. № 03-12/028) в якому просив надати під розписку рішення Конституційного Суду України про визнання неконституційною постанови Кабінету Міністрів України про носіння масок, як карантинних заходів.
На вказану заяву позивача відповідач, листом від 12.02.2021 року вих. № 03-14/009, надав відповідь у якій роз`яснив норми ст. 12 Закону України «Про інформацію» та повідомив позивача про те, що звертатись за отриманням публічної інформації запитувач інформації має безпосередньо до розпорядника інформації.
03.11.2020 року позивач звернувся до Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги із заявою (вх. № 03-12/121) в порядку ст. 16 ЦПК та ст. 17 КАС України, у якій просив повідомити чи є наказ № 03-04-004/6-ч від 14.03.2019 року нормативно-правовим актом.
На вказану заяву позивача Червоноградський місцевий центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги 29.12.2020 року надав відповідь № 03-14/044, у якій повідомив позивача про те, що наказ № 03-04-006-ч від 14.03.2019 року є нормативно-правовим актом. Окрім того, роз`яснено що заявник належить до категорії осіб, які мають право оскаржити нормативно-правовий акт, щодо яких його застосовано.
01.02.2021 року позивач звернувся до Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги із зауваженням до відповіді № 03-14/004 від 26.01.2021 року (вх.№ 03-12/017) в порядку Закону України «Про звернення громадян.
Відповідач 16.02.2021 року надав позивачу відповідь № 03-14/010, у якій роз`яснив, що призначення адвоката здійснюється відповідно до ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу». А також вказав на перелік необхідних документів для підтвердження належності до категорії осіб, які мають право на безоплатну правову допомогу.
25.03.2021 року позивач звернувся до відповідача із запитом на інформацію (вх. № 03-12/072) в якому просив видати під розписку Главу 2 «Касаційне провадження» ЦПК України в діючій редакції.
Відповідач 29.03.2021 року надав позивачу відповідь вх. № 03-14/014 у якій роз`яснив суть та види правових послуг безоплатної правової допомоги. А також роз`яснив спосіб публікації нормативно-правових актів. 
Приймаючи рішення у цій справі, суд першої інстанції виходив з того, що поведінка відповідача щодо надання відповідей на заяви позивача є частково обґрунтованою в частині надання відповідей на заяви позивача від 01.02.2021 року № 03-12/018, від 11.02.2021 року № 03-12/028, на зауваження ОСОБА_1 від 01.02.2021 року № 03-12/017.
Апеляційний суд погоджується із вказаним висновком з огляду на наступні обставини.
Апеляційний суд встановив те, що предметом спору є порушення норм Закону України «Про звернення громадян», Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації» щодо надання відповідей на заяви позивача.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про звернення громадян», громадяни України мають право звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
Згідно зі статтею 3 Закону України «Про звернення громадян», під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги.
Пропозиція (зауваження) - звернення громадян, де висловлюються порада, рекомендація щодо діяльності органів державної влади і місцевого самоврядування, депутатів усіх рівнів, посадових осіб, а також висловлюються думки щодо врегулювання суспільних відносин та умов життя громадян, вдосконалення правової основи державного і громадського життя, соціально-культурної та інших сфер діяльності держави і суспільства.
Заява (клопотання) - звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
Скарга - звернення з вимогою про поновлення прав і захист законних інтересів громадян, порушених діями (бездіяльністю), рішеннями державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, об`єднань громадян, посадових осіб.
У відповідності до ч. 1 ст. 14 Закону України «Про звернення громадян», органи державної влади і місцевого самоврядування, підприємства, установи, організації незалежно від форм власності, об`єднання громадян, посадові особи зобов`язані розглянути пропозиції (зауваження) та повідомити громадянина про результати розгляду.
Частиною 1 та 3 ст. 15 вказаного Закону передбачено, що органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань).
Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки.
Відповідно до ч. 4 ст. 15 Закону України «Про звернення громадян», рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
Відповідно до ст. 20 Закону України «Про звернення громадян», звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого вказаною статтею терміну.
Щодо позовних вимог про визнання відмови відповідача в задоволенні заяви позивача від 17.11.2020 року № 03-12/107 протиправною; зобов`язання відповідача вирішити питання щодо надання позивачу безоплатної вторинної правової допомоги на підставі заяви від 17.11.2020 року № 03-12/107 та з урахуванням ст. 245 ч. 2 п. 4 та ч. 4 КАС України та позовної вимоги щодо визнання відповіді відповідача № 03-14/010 від 16.02.2021 року на зауваження позивача від 01.02.2021 року № 03-12/017 протиправною то  суд апеляційної інстанції погоджується із висновком, який зробив суд першої інстанції, з огляду на таке.
Частиною 1 статті 17 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» визначено, що Центр з надання безоплатної вторинної правової допомоги: приймає рішення про надання безоплатної вторинної правової допомоги або про відмову в наданні безоплатної вторинної правової допомоги.
Отже, реагувати на заяву позивача про надання безоплатної вторинної правової допомоги відповідач мав, шляхом прийняття обґрунтованого рішення про задоволення заяви позивача або про відмову у її задоволенні.
Натомість, відповідач обмежився надісланням позивачу листа-відповіді від 27.11.2020 №03-14/035, у якому повідомив позивача про відмову у задоволенні його заяви про надання безоплатної вторинної допомоги.
Суд першої правильно зазначив, що вимога позивача про зобов`язання відповідача вирішити питання щодо надання безоплатної вторинної правової допомоги на підставі заяви від 17.11.2020 року № 03-12/107 та з урахуванням ст. 245 ч. 2 п. 4 та ч. 4 КАС України, входить до дискреційних повноважень відповідача, а тому задоволенню не підлягає.
Тому належним способом захисту порушеного права, у цьому випадку, є зобов`язання відповідача повторно розглянути заяву позивача від 17.11.2020 року (вх. № 03-12/107) про надання безоплатної вторинної правової допомоги, з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.
Щодо розгляду відповідачем заяв позивача від 29.01.2021 року № 03-12/014 та від 10.02.2021 року № 03-12/027 то апеляційний суд зазначає, що у цих заявах позивач просив відповідача надати Інструкцію з діловодства щодо розгляду і вирішення звернень громадян «Адвокатським об`єднанням «Громадське професійне об`єднання адвокатів Личаківського району м. Львова «Палата адвокатів» та Інструкцію з діловодства щодо розгляду і вирішенню звернень громадян Міністерством внутрішніх справ України відповідно.
Відповідач на ці заяви надав відповідь, яка зводиться до того, що відповідач не є органом до повноважень якого належить вирішення порушених у зверненні питань.
Апеляційний суд вважає таку відповідь відповідача вірною, оскільки відповідач не є володільцем (розпорядником) запитуваної інформації.
Водночас, апеляційний суд вважає, що, відповідно до частини 1 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», відповідач мав направити вказані звернення за належністю, однак цього не зробив.
Тому, апеляційний суд погоджується з думкою суду першої інстанції з цього приводу, який зробив висновок, що відповідач порушив норму частини 1 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», не направивши звернення за належністю, та визнав протиправними відповіді відповідача від 12.02.2021 року № 03-14/006 та від 12.02.2021 року № 03-14/008 і  зобов`язав відповідача повторно розглянути заяву позивача (вх. № 03-12/014) від 29.01.2021 року та заяву від 10.02.2021 року (вх.№ 03-12/027), з урахуванням правової оцінки наданої судом у рішенні.
Щодо позовних вимог про визнання поведінки відповідача по відношенню до позивача недобросовісною та нерозумною, зобов`язання відповідача виконати свої повноваження, визначені ст. 7 ч. 1 ч. 2 п. 1 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» без порушення прав позивача встановлених тс. 40 Конституції України та ст. 18 ч. 1 п. 6 Закону України «Про звернення громадян» при вирішенні заяви позивача від 10.02.2021 року № 03-12/027, а також позовної вимоги про визнання того факту, що відповідач визнав заяви позивача від 29.01.2021 року № 03-12/014 та від 10.02.2021 року № 03-12/027 необґрунтованими безпідставно, то такі суд першої інстанції обґрунтовано не задовольнив, оскільки Кодекс адміністративного судочинства України не передбачає звернення із такими позовними вимогами. Це свідчить про те, що позивач обрав неналежний та неефективний спосіб захисту порушеного права.
Щодо позовних вимог про визнання протиправною відповіді відповідача від 12.02.2021 року № 03-04/007 на заяву позивача від 01.02.2021 року № 03-12/018, у якій позивач просив надати під розписку, а не через пошту правову письмову консультацію, а саме: «Чи зобов`язаний директор ПП «Редакція газети «Новини прибужжя, надавати позивачу письмові відповіді на його звернення за правилами ст. 18 ч. 1 п. 6, ст. 19 ч. 1 п. 6, п.7 та ст. 20, 21 Закону України «Про звернення громадян», а також просив виконати обов`язок встановлений ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» та зобов`язання відповідача надати позивачу обґрунтовану відповідь на заяву від 01.02.2021 року № 03-12/018, то апеляційний суд зазначає таке.
12.02.2021 року за вих № 03-14/007 відповідач надав позивачу відповідь у якій роз`яснив порядок надання відповідей на звернення подані в порядку Закону України «Про звернення громадян», а також повідомив, що посилання заявника на ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян» є необґрунтованим, оскільки питання у заяві адресовані центру, а тому переадресація за належністю є безпідставною.
На думку апеляційного суду, відповідач надав належну правову консультацію позивачу, та обґрунтовано не пересилав звернення, відповідно до ч. 3 ст. 7 Закону України «Про звернення громадян», оскільки відповідач є суб`єктом надання правової консультації і відповідь на звернення входить до повноважень відповідача.
Щодо надання відповідей на запити позивача від 11.02.2021 року № 03-12/028 та від 25.03.2021 року № 03-12/072, у яких йде мова про надання під розписку рішення Конституційного Суду України про визнання неконституційною постанови Кабінету Міністрів України про носіння масок, як карантинних заходів та глави 2 ЦПК України «Касаційне провадження» в діючій редакції, то відповідач повідомив позивача, що надання такої інформації не входить до повноважень відповідача, а тому позивачу необхідно звертатися до безпосереднього розпорядника інформації.
При цьому, апеляційний суд зазначає, що нормою ст. 12 Закону України «Про доступ до публічної інформації» визначено, що суб`єктами відносин у сфері доступу до публічної інформації є: 1) запитувачі інформації - фізичні, юридичні особи, об`єднання громадян без статусу юридичної особи, крім суб`єктів владних повноважень; 2) розпорядники інформації - суб`єкти, визначені у статті 13 цього Закону; 3) структурний підрозділ або відповідальна особа з питань доступу до публічної інформації розпорядників інформації.
В свою чергу, статтею 13 вказаного Закону визначено, що розпорядниками інформації для цілей цього Закону визнаються: 1) суб`єкти владних повноважень - органи державної влади, інші державні органи, органи місцевого самоврядування, органи влади Автономної Республіки Крим, інші суб`єкти, що здійснюють владні управлінські функції відповідно до законодавства та рішення яких є обов`язковими для виконання;2) юридичні особи, що фінансуються з державного, місцевих бюджетів, бюджету Автономної Республіки Крим, - стосовно інформації щодо використання бюджетних коштів; 3) особи, якщо вони виконують делеговані повноваження суб`єктів владних повноважень згідно із законом чи договором, включаючи надання освітніх, оздоровчих, соціальних або інших державних послуг, - стосовно інформації, пов`язаної з виконанням їхніх обов`язків; 4) суб`єкти господарювання, які займають домінуюче становище на ринку або наділені спеціальними чи виключними правами, або є природними монополіями, - стосовно інформації щодо умов постачання товарів, послуг та цін на них.
На розпорядників інформації, визначених у пунктах 2, 3, 4 частини першої та в частині другій цієї статті, вимоги цього Закону поширюються лише в частині оприлюднення та надання відповідної інформації за запитами.
Усі розпорядники інформації незалежно від нормативно-правового акта, на підставі якого вони діють, при вирішенні питань щодо доступу до інформації мають керуватися цим Законом.
Статтею 14 вказаного Закону визначено, що розпорядники інформації зобов`язані: 1) оприлюднювати інформацію, передбачену цим та іншими законами; 2) систематично вести облік документів, що знаходяться в їхньому володінні; 3) вести облік запитів на інформацію; 4) визначати спеціальні місця для роботи запитувачів з документами чи їх копіями, а також надавати право запитувачам робити виписки з них, фотографувати, копіювати, сканувати їх, записувати на будь-які носії інформації тощо; 5) мати спеціальні структурні підрозділи або призначати відповідальних осіб для забезпечення доступу запитувачів до інформації та оприлюднення інформації; 6) надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Аналіз змісту вказаного вище запиту на інформацію свідчить про те, що позивач звернувся до відповідача з проханням надати публічну інформацію розпорядником якої не є відповідач, а тому відповідач, на думку апеляційного суду, правомірно відмовив у наданні запитуваної інформації з тих підстав, що не є її розпорядником
Суд першої інстанції зробив вірний висновок щодо вирішення цих позовних вимог.
Також апеляційний суд встановив, що 03.11.2020 року позивач звернувся до Червоноградського місцевого центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги із заявою (вх. № 03-12/121) в порядку ст. 16 ЦПК та ст. 17 КАС України, у якій просив повідомити чи є наказ № 03-04-004/6-ч від 14.03.2019 року нормативно-правовим актом. 
На цю заяву відповідач надав відповідь № 03-14/044 від 29.12.2020 року, у якій повідомив, що наказ № 03-04-006-ч від 14.03.2019 року є нормативно-правовим актом. Окрім того, роз`яснив позивачу, що заявник належить до категорії осіб, які мають право оскаржити нормативно-правовий акт, щодо яких його застосовано.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що суди позбавлені можливості давати оцінку інформації наданої суб`єктом владних повноважень у відповідь на запит з позиції її об`єктивності. Суди лише вправі перевіряти, зокрема, повноту наданої інформації та строки її надання.
Апеляційний суд, проаналізувавши відповідь відповідача на заяву позивача від 03.11.2020 року, вважає, що відповідач надав вичерпну відповідь та в термін передбачений Законом України «Про звернення громадян».
Відповідно до ст. 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на викладене, апеляційний суд дійшов до переконання в тому, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, апеляційний суд вважає доводи апеляційної скарги безпідставними та  такими, що не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін.
Судові витрати новому розподілу не підлягають.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 325, 328, 329, 331 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
                                                  П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Львівського окружного адміністративного суду від 30 квітня 2021 року у справі № 380/2505/21 - без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України, за наявності яких, постанова може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту постанови, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Головуюча суддя	 	Р. Б. Хобор 	
судді	 	Н. М. Судова-Хомюк 	
 	 	С. М. Шевчук 	
Повний текст постанови складений  26.07.2021 року