СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
проспект Незалежності, 13, місто Харків, 61058

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"02" серпня 2021 р.                                                                          Справа № 905/171/21  

Колегія суддів у складі:
головуючий суддя Тихий П.В., суддя Дучал Н.М. , суддя  Терещенко О.І. 
при секретарі судового засідання Пархоменко О.В.
за участю представників сторін:
позивача – Полонський Г.А. (керівник);
відповідача – Рабко Т.О. (довіреність №01.02-18/8239 від 27.10.2020, свідоцтво ДН №4984 від 28.02.2018) – в режимі відеоконференції;
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь” (вх.№1949Д/1-43) на рішення господарського суду Донецької області від 01.06.2021 (суддя Ю.В. Макарова, повний текст рішення складено 04.06.2021) у справі №905/171/21
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю “Укрвторутилізація”, село Дослідне, Дніпровський район, Дніпропетровська область, 
до Приватного акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь”, м.Маріуполь Донецької області, 
про стягнення 1’ 088’ 274, 95грн,

ВСТАНОВИЛА:

Товариство з обмеженою відповідальністю “Укрвторутилізація”, село Дослідне, Дніпровський район, Дніпропетровська область, звернулось до господарського суду Донецької області з позовом до Приватного акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь”, м.Маріуполь Донецької області, про стягнення 945’ 927,60грн заборгованості, 76'707,96грн пені, 39’ 350,56грн інфляційних втрат, 26’ 288,83грн 3% відсотків річних (всього 1’ 088’ 274,95грн). 
Рішенням господарського суду Донецької області від 01.06.2021 у справі №905/171/21 позовні вимоги задоволено.
Стягнуто з Приватного акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь” на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “Укрвторутилізація” заборгованість у розмірі 945’ 927,60 грн, пеню у розмірі 76’ 707,96грн, інфляційні втрати у розмірі 39’ 350,56 грн, 3% відсотків річних у розмірі 26’ 288,83грн, судовий збір у розмірі 16’ 324,13 грн.
Приватне акціонерне товариство “Металургійний комбінат “Азовсталь” із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодилось та звернулось до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом норм матеріального та процесуального права. Просить скасувати рішення господарського суду Донецької області від 01.06.2021 у справі №905/171/21 та прийняти нове, яким в позові відмовити повністю. В разі, якщо суд прийде до висновків про залишення рішення без змін, просить зменшити пеню на 90%. Судові витрати просить покласти на позивача.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що враховуючи положення договору та норми чинного законодавства, позивач не довів належним чином виникнення права нарахування інфляційних втрат, 3% річних та пені на момент звернення із позовом до суду. Так, обов`язок по сплаті у відповідача виникає з моменту акцепту виставленого рахунку, який має бути сплачено на протязі 75 днів. 
Позивач виставив рахунки СФ-0000488 без дати, проте доказів надсилання його на адресу відповідача не надав. 
Скаржник вказує, що помилковим є включення до розрахунку штрафних санкцій суми ПДВ. Пеня, інфляція та 3% річних є спеціальною санкцією та не можуть бути об`єктом оподаткування податком на додану вартість в силу своєї правової природи як міри відповідальності.
Також апелянт зазначає, що у нього склалось скрутне фінансове становище, у зв`язку з чим до суду першої інстанції було надано клопотання про зменшення розміру пені на 90% від суми, що підлягає стягненню. Проте, таке клопотання залишено без задоволення і доводам відповідача місцевим господарським судом не було надано належної оцінки.
01.07.2021 системою автоматизованого розподілу судових справ між суддями для розгляду справи №905/171/21 визначено колегію суддів Східного апеляційного господарського суду у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Тихий П.В., суддя Дучал Н.М., суддя Гетьман Р.А.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 06.07.2021 у справі №905/171/21 відкрито апеляційне провадження та призначено справу до розгляду на 02 серпня 2021 року об 11:30 год. у приміщенні Східного апеляційного господарського суду за адресою: 61058, місто Харків, пр. Незалежності, 13, 1-й поверх, каб. №115.
09.07.2021 від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу (вх.№7867), в якому він просить залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу відповідача без задоволення.
Від Приватного акціонерного товариства "Металургійний комбінат "Азовсталь" (вх.№8074 від 15.07.2021) надійшла заява про проведення судового засідання у режимі відеоконференції поза межами приміщення суду з використанням власних технічних засобів.
19.07.2021 протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи №905/171/21 між суддями, у зв`язку з відпусткою судді Гетьмана Р.А. визначено колегію суддів у складі: головуючий суддя Тихий П.В. (суддя-доповідач), суддя Дучал Н.М., суддя Терещенко О.І.
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 19.07.2021 задоволено ПАТ "Металургійний комбінат "Азовсталь" про його участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції.
В судове засідання 02.08.2021 з`явився представник відповідача (в режимі відеоконференції), який підтримує свою апеляційну скаргу та просить її задовольнити.
Представник позивача заперечує проти задоволення апеляційної скарги та просить залишити рішення суду першої інстанції без змін.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Судова колегія, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, заслухавши в судовому засіданні уповноважених представників сторін, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Як вбачається з матеріалів справи, що 19.12.2018 року між ПАТ “МК “Азовсталь” (Замовник) та ТОВ “Укрвторутилізація” (Підрядник) було укладено договір підряду №2019/53ск (далі - договір), згідно якого Підрядник зобов`язався власними і/або залученими силами за завданням Замовника відповідно до умов даного договору виконати роботи, передбачені графіком проведення ремонтів на ПАТ “МК “Азовсталь”, договірними цінами і/або заявками замовника (п.1.1. договору).
Замовник зобов`язався прийняти і оплатити (якщо інше не передбачено положеннями даного договору) виконані підрядником роботи (п.1.2. договору).
Відповідно до п.2.1. договору вартість, вид і обсяг усіх робіт, що виконуються по договору, визначаються договірними цінами, які містять посилання на даний договір і є його невід`ємною частиною.
Згідно з п.2.2. договору вартість робіт може бути переглянута у випадку зміни обсягів робіт тільки за ініціативою замовника.
Перегляд договірної ціни обґрунтовується відповідними розрахунками і оформлюється сторонами шляхом укладення додаткових угод, що є невід`ємною частиною даного договору (п.2.3. договору).
У п.2.5. договору (в редакції Додаткової угоди №2 від 02.04.2019) сторони дійшли згоди, що сума даного договору є орієнтовною та складає:
-           6’ 520’ 000,00грн – без урахування 20% ПДВ;
-           1’ 304’ 000,00грн – сума ПДВ;
-           7’ 824’ 000,00грн – всього з урахуванням 20% ПДВ.
За умовами п.3.1., 3.2. договору Підрядник зобов`язався приступити до виконання робіт в строки, передбачені графіком виконання робіт, який є його невід`ємною частиною відповідної договірної ціни, а/або заявках Замовника. Підрядник зобов`язався виконати роботи в строки, визначені в узгодженому сторонами графіку, який є його невід`ємною частиною відповідної договірної ціни. 
Відповідно до п.4.1.1. договору (в редакції Додаткової угоди №2 від 02.04.2019) розрахунок за виконані роботи в розмірі вартості виконаних робіт здійснюється Замовником після підписання двохстороннього акту прийомки-передачі виконаних робіт шляхом оплати грошовими коштами на поточний рахунок Підрядника, вказаний у даному договорі, протягом 75 календарних днів з дати акцепту рахунку Підрядника, виставленого на підставі підписаного сторонами акту прийомки-передачі виконаних робіт. Рахунок надається Підрядником не пізніше 2-ого числа місяця, наступного за місяцем виконання робіт.
Договірна ціна включає в себе вартість ремонтних робіт і компенсацію витрат на відрядження (якщо така компенсація передбачена договірною ціною). Якщо договірна ціна передбачає компенсацію витрат на відрядження, то замовник оплачує підряднику ці витрати по фактичним витратам, але не більше, ніж передбачено договірною ціною, згідно з довідками, що підтверджують дійсне перебування робітників з пропискою іншого міста на об`єктах замовника, які підрядник включає у вартість виконаних робіт (п.4.4. договору).
Згідно з п.8.2. договору Підрядник виконує роботи у відповідності до умов даного договору, дійсних нормативно-правових актів і в строки, встановлені даним договором.
Здача-прийомка виконаних робіт здійснюється сторонами щомісячно або по факту виконання робіт по оформленим актам прийомки виконаних робіт (акт форми КБ-2в). Прийомка робіт у відповідності до акту по формі КБ-2в не є попередньою прийомкою окремих етапів робіт і не тягне за собою перехід ризиків знищення і пошкодження робіт на замовника (п.9.1. договору).
При здачі-прийомці виконаних робіт Підрядник обов`язково надає документи, що підтверджують кількість використаних матеріалів/механізмів/обладнання. Замовник оплачує виконані роботи виходячи з документально підтверджених Підрядником обсягів виконаних робіт і використаних підрядником матеріалів/механізмів/обладнання по цінам узгодженим сторонами (п.9.2. договору).
У п.9.3. договору в редакції Додаткової угоди №2 від 02.04.2019 сторони домовились, що за результатами виконаних робіт Підрядник зобов`язаний щомісячно не пізніше 18 числа кожного місяця передати Замовнику оформлені акти, у тому числі акти форми КБ-2в з відомостями обліку робочого часу, а Замовник зобов`язався протягом 5 днів з моменту отримання актів з відомостями обліку робочого часу, КОКК, розглянути їх і у випадку відсутності зауважень – підписати, підписати їх після чого передати їх Підряднику. До кожного акту оформлюється окрема відомість обліку робочого часу.
Відповідно до п.9.8. договору у випадку виявлення в процесі здачі-прийомки робіт недоліків, акт здачі робіт підписується замовником після усунення недоліків.
У випадку порушення замовником строків оплати виконаних робіт, передбачених даним договором, він сплачує підряднику пеню у розмірі 0,5% від вартості виконаних, але не оплачених робіт, але не більше подвійної облікової ставки НБУ (п.16.2. договору).
За умовами п.18.1. договору даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами і діє до 31.12.2019, а в частині гарантійних обов`язків і санкцій за їх порушення – до закінчення гарантійного строку.
Сторони уклали Додатки №1-№8 до договору, а також Додаткові угоди №1 від 28.01.2019 та №2 від 02.04.2019, у яких збільшили орієнтовну суму договору та виклали в новій редакції умови договору щодо порядку розрахунків.
Вказаний договір та угоди до нього підписані представниками сторін за договором, їх підписи посвідчено печатками сторін, що відповідає приписам статей  207, 208 ЦК України.
У підтвердження виконання робіт за договором з ремонту ізоляції енергоносіїв стану 650 позивач надав суду наступні акти огляду прихованих робіт, виконаних в ПАТ “Металургійний комбінат “Азовсталь” – прокатний стан 650,800 КПЦ: 
-          №1 від 12.03.2019 (початок робіт – 05.03.2019; закінчення робіт – 06.03.2019);
-          №2 від 12.03.2019 (початок робіт – 07.03.2019; закінчення робіт – 11.03.2019);
-          №3 від 15.03.2019 (початок робіт – 15.03.2019; закінчення робіт – 15.03.2019);
-          №4 від 11.04.2019 (початок робіт – 01.04.2019; закінчення робіт – 10.04.2019);
-          №5 від 11.04.2019(початок робіт – 01.04.2019; закінчення робіт – 10.04.2019);
-          №6 від 16.04.2019(початок робіт – 01.04.2019; закінчення робіт – 16.04.2019);
-          №7 від 16.04.2019 (початок робіт – 01.04.2019; закінчення робіт – 16.03.2019);
-          №9 від 18.06.2019, (початок робіт – 12.06.2019; закінчення робіт – 18.06.2019);
-          №10 від 19.06.2019, (початок робіт – 18.06.2019; закінчення робіт – 19.06.2019);
-          №12 від 10.05.2019, (початок робіт – 09.05.2019; закінчення робіт – 10.05.2019);
-          №13 від 10.05.2019, (початок робіт – 09.05.2019; закінчення робіт – 10.05.2019);
-          №14 від 28.05.2019, (початок робіт – 10.05.2019; закінчення робіт – 27.05.2019);
-          №15 від 28.05.2019, (початок робіт – 10.05.2019; закінчення робіт – 28.05.2019);
-          №16 від 19.06.2019, (початок робіт – 14.06.2019; закінчення робіт – 19.06.2019);
-          №17 від 20.06.2019, (початок робіт – 19.06.2019; закінчення робіт – 20.06.2019).
Дослідивши вказані акти суд встановив, що вони складені комісією у складі представників обох сторін, підписані без будь-яких заперечень, зокрема за їх змістом при виконанні робіт не були виявлені відхилення від проектної документації.
Разом з цим, наявний в матеріалах справи оформлений за формою КБ-2в Акт №1 прийомки виконаних підрядних робіт за листопад 2019 на суму 945’ 927,60грн з ПДВ був підписаний лише директором ТОВ “Укрвторутилізація” та скріплений печаткою підприємства з приміткою наступного змісту: “Одностороннє підписання акту відповідно до приписів п.4 ст.882 ЦК України. Акт дійсний з 04.12.2019”.
Позивач у позові стверджує, що остаточні акти виконаних робіт підрядником не приймалися та не підписувалися замовником через відсутність підписаної між сторонами договірної ціни, неодноразові дії позивача з вирішення питання щодо її погодження не призвели до результату.  
Дійсно, як свідчать матеріали справи, позивач неодноразово звертався до генерального директора відповідача з листами №327 від 23.09.2019 та №439 від 18.11.2019, у яких повідомляв про виконання повного обсягу спірних робіт з посиланням на підписані акти прихованих робіт, разом з цим, посилаючись на безрезультатні тривали перемови між сторонами щодо погодження Договірної ціни за спірним договором, просив сприяти у оформленні Договірної ціни на роботи по капітальному ремонту ізоляції енергоносіїв стану 650 та прийняти до розгляду акти виконаних робіт.
Матеріали справи містять також адресований позивачем генеральному директору ПАТ “Металургійний комбінат “Азовсталь” лист №449 від 27.11.2019, у якому товариство просить прийняти і підписати Договірну ціну і акт виконаних робіт по договору. До листа додані рахунок №СФ-0000488 на суму 945’ 927,60грн з ПДВ на оплату ремонту ізоляції енергоносіїв стану 650 об`єкта КПЦ, Договірна ціна №2 від 10.04.2019, Акт прийомки виконаних підрядних робіт №1 за листопад 2019, відомість до ресурсів до акту №1, загальновиробничі витрати, прийомо-здавальні акти, акти оприбуткування матеріалів, акт на витрачені при капітальному ремонті матеріали.
В якості доказів направлення вказаних документів на адресу ПрАТ “Металургійний комбінат “Азовсталь” суду надано опис вкладення від 27.11.2019, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та поштова накладна від 27.11.2019.
За змістом підписаної в односторонньому порядку директором ТОВ “Укрвторутилізація” Договірної ціни №2 від 10.04.2019 до договору підряду №2019/53ск від 19.12.2018, кошторис №937/3 на підставі ПТК №92 від 27.02.2019, роботи – ремонт ізоляції енергоносіїв стана 650, строк виконання робіт з 04.03.2019 по 26.05.2019, відповідно до поточних цін станом на 10.04.2019 - вартість робіт склала 850’ 000,00грн без ПДВ, 1’ 020’ 000,00грн – з ПДВ. 
Посилаючись на обставини неналежного виконання відповідачем своїх грошових зобов`язань за укладеним між сторонами договором №2019/53ск від 19.12.2018 з оплати здійснених позивачем робіт з ремонту ізоляції енергоносіїв, позивач звернувся до суду з даним позовом про стягнення 945’ 927,60грн заборгованості за виконані роботи з ремонту ізоляції енергоносіїв, 76'707,96грн пені, 39’ 350,56грн інфляційних втрат, 26’ 288,83грн 3% відсотків річних. 
Судом першої інстанції задоволено позовні вимоги посилаючись на їх обґрунтованість та доведеність матеріалами справи.
Колегія суддів погоджується з таким висновком місцевого господарського суду, з огляду на таке.
Згідно з ст.509 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), ст.173 Господарського кодексу України (далі - ГК України), зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України, зокрема, однією із підстав виникнення цивільних прав та обов`язків є договір.
Відповідно до ч.1 ст.626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що відповідно до статті 6 цього кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно із ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Як визначено ст.629 ЦК України договір є обов`язковим до виконання сторонами.
Укладений між сторонами договір 2019/53ск від 19.12.2018 за своєю правовою природою є договором підряду.
Відповідно до ч.1 ст.837 ЦК України, за договором підряду одна сторона (підрядник) зобов`язується на свій ризик виконати певну роботу за завданням другої сторони (замовника), а замовник зобов`язується прийняти та оплатити виконану роботу. Договір підряду може укладатися на виготовлення, обробку, переробку, ремонт речі або на виконання іншої роботи з переданням її результату замовникові (ст.837 ЦК України).
Згідно з частиною 1 статті 846 ЦК України строки виконання роботи або її окремих етапів встановлюються у договорі підряду.
У договорі підряду визначається ціна роботи або способи її визначення. Якщо у договорі підряду не встановлено ціну роботи або способи її визначення, ціна встановлюється за рішенням суду на основі цін, що звичайно застосовуються за аналогічні роботи з урахуванням необхідних витрат, визначених сторонами. Ціна роботи у договорі підряду включає відшкодування витрат підрядника та плату за виконану ним роботу (ст.843 цього Кодексу).
Згідно ч.1 ст.854 ЦК України якщо договором підряду не передбачена попередня оплата виконаної роботи або окремих її етапів, замовник зобов`язаний сплатити підрядникові обумовлену ціну після остаточної здачі роботи за умови, що роботу виконано належним чином і в погоджений строк або, за згодою замовника, достроково.
Як вже зазначалось, за наслідками тендерної процедури, проведеної ПАТ “МК “Азовсталь” щодо виконання робіт з ремонту ізоляції енергоносіїв стану 650 ТОВ “Укрвторутилізація” було визначено переможцем на виконання зазначених робіт відповідно до кошторису №937/3 на загальну суму 850’ 000,00грн без ПДВ, що підтверджується листом відповідача №090/1-646 від 26.02.2019.
Відповідно до п.2.1. договору вартість, вид і обсяг усіх робіт, що виконуються по договору, визначаються договірними цінами, які містять посилання на даний договір і є його невід`ємною частиною.
Відповідно до п.2.5. договору (в редакції додаткової угоди №2 від 02.04.2019) сума даного договору є орієнтовною та складає:
- 6’ 520’ 000,00грн – без урахування 20% ПДВ;
- 1’ 304’ 000,00грн – сума ПДВ;
- 7’ 824’ 000,00грн – всього з урахуванням 20% ПДВ.
Відповідно до наявного в матеріалах справи примірника Договірної ціни №2 від 10.04.2019 до договору підряду №2019/53ск від 19.12.2018, кошторис №937/3 на підставі ПТК №92 від 27.02.2019, строк виконання робіт з 04.03.2019 – 26.05.2019, вартість робіт складає 850’ 000,00грн без ПДВ, 1’ 020’ 000,00грн з ПДВ. Отже, вказана вартість відповідає вартості відповідних робіт, погодженій відповідачем у листі №090/1-646 від 26.02.2019. 
В якості доказів направлення підрядником (позивачем) замовнику (відповідачу) для підписання Договірної ціни №2 від 10.04.2019, Акту №1 прийомки виконаних підрядних робіт за листопад 2019 на суму 945927,60грн з ПДВ, рахунку-фактури №СФ-0000488 на суму 945’ 927,60грн з ПДВ на оплату ремонту ізоляції енергоносіїв стану 650 об`єкта КПЦ, інших документів за переліком у листі №449 від 27.11.2019, суду надано опис вкладення від 27.11.2019, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та поштова накладна від 27.11.2019.
Доказів підписання відповідачем Договірної ціни №2 від 10.04.2019 та Акту №1 прийомки виконаних підрядних робіт за листопад 2019 на суму 945927,60грн матеріали справи не містять. Разом з тим, у матеріалах справи відсутні документи, які підтверджують наявність мотивованої відмови від підписання акту виконаних робіт, та вчасне повідомлення позивача про виявлені недоліки робіт.

Щодо викладених, зокрема в апеляційній скарзі, аргументів відповідача про те, що опис вкладення у цінний лист від 27.11.2019 не дає можливості ідентифікувати який акт було надіслано на адресу відповідача, суд зазначає наступне.
Положеннями пункту 8 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №270 від 05.03.2009 (зі змінами та доповненнями) встановлено, що до внутрішніх поштових відправлень належать, зокрема, листи - прості, рекомендовані, з оголошеною цінністю.
За змістом пункту 59, 61 Правил поштові відправлення з оголошеною цінністю з описом вкладення подаються для пересилання відкритими для перевірки їх вкладення. У разі приймання внутрішніх поштових відправлень з оголошеною цінністю з описом вкладення бланк опису заповнюється відправником у двох примірниках. Працівник поштового зв`язку повинен перевірити відповідність вкладення опису, розписатися на обох його примірниках і проставити відбиток календарного штемпеля. Один примірник опису вкладається до поштового відправлення, другий видається відправникові. На примірнику опису, що видається відправникові, працівник поштового зв`язку повинен зазначити номер поштового відправлення.
Отже, опис вкладення у цінний лист з підписом працівника поштового зв`язку та поштовим штемпелем свідчить про відповідність документів, які направлені адресату, та є беззаперечним доказом направлення адресату зазначених у описі документів. 
Як встановлено судами, у підтвердження надіслання на адресу відповідача разом з листом №449 від 27.11.2019 в тому числі Акту виконаних робіт №1 за листопад 2019 суду надано опис вкладення від 27.11.2019, рекомендоване повідомлення про вручення поштового відправлення та поштова накладна від 27.11.2019, які відповідають встановленим вимогам до форми їх оформлення. 
Зі змісту адресованого відповідачу листа №449 від 27.11.2019, вбачається, що вказані додатки у ньому відповідають за змістом найменуванню вкладень у вказаному описі вкладення. Факт отримання вказаного листа 28.11.2019 підтверджується підписом уповноваженого представника відповідача на рекомендованому повідомленні про вручення поштового відправлення.
Враховуючи, що вищевказаний лист був отриманий відповідачем, що ним не спростовано під час розгляду справи, ненадання останнім доказів невідповідності отриманих документів опису вкладення та вказаному у листі №449 від 27.11.2019 переліку, враховуючи приписи частини третьої статті 86 ГПК України, місцевий суд дійшов вірного висновку, що позивач підтвердив обставини направлення на адресу відповідача спірних рахунку, акту виконаних робіт, відомості ресурсів, договірної ціни, тощо.
Будь-яких заперечень відповідача щодо заявленої позивачем договірної ціни спірних робіт матеріали справи не містять. 

За статтею 853 ЦК України замовник зобов`язаний прийняти роботу, виконану підрядником відповідно до договору підряду, оглянути її і в разі виявлення допущених у роботі відступів від умов договору або інших недоліків негайно заявити про них підрядникові. Якщо замовник не зробить такої заяви, він втрачає право у подальшому посилатися на ці відступи від умов договору або недоліки у виконаній роботі. Замовник, який прийняв роботу без перевірки, позбавляється права посилатися на недоліки роботи, які могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (явні недоліки). Якщо після прийняття роботи замовник виявив відступи від умов договору підряду або інші недоліки, які не могли бути встановлені при звичайному способі її прийняття (приховані недоліки), у тому числі такі, що були умисно приховані підрядником, він зобов`язаний негайно повідомити про це підрядника.
За договором будівельного підряду згідно зі ст.875 ЦК України підрядник зобов`язується збудувати і здати у встановлений строк об`єкт або виконати інші будівельні роботи відповідно до проектно-кошторисної документації, а замовник зобов`язується надати підрядникові будівельний майданчик (фронт робіт), передати затверджену проектно-кошторисну документацію, якщо цей обов`язок не покладається на підрядника, прийняти об`єкт або закінчені будівельні роботи та оплатити їх.
З наведених правових норм вбачається, що договір підряду є оплатним, і обов`язку підрядника виконати певну роботу відповідає обов`язок замовника цю роботу прийняти та оплатити.
Разом з тим, підрядник не повинен вчиняти жодних дій щодо спонукання замовника до підписання акта виконаних робіт, а має лише констатувати факт відмови від підписання акта.
У свою чергу, обов`язок прийняти виконані роботи, а у випадку виявлення недоліків робіт негайно про них заявити (у тому числі шляхом мотивованої відмови від підписання акта виконаних робіт) законом покладений саме на замовника.
Відповідно до п. 6 Оглядового листа Вищого господарського суду України “Про практику вирішення спорів, пов`язаних із виконанням договорів підряду” від 18.02.2013р. №01-06/374/2013, відмова замовника від підписання акта виконаних робіт за договором підряду, за відсутності своєчасно наданих зауважень до виконаних робіт, не звільняє замовника від обов`язку щодо їх оплати.
Як вже зазначалося судом вище, наявними в матеріалах справи актами огляду прихованих робіт підтверджується факт виконання позивачем робіт за договором з ремонту ізоляції енергоносіїв стану 650, акти підписані представниками обох сторін без будь-яких заперечень. Факт виконання спірних робіт не спростований відповідачем належними та допустимими доказами, наявними в матеріалах справи.
Отже, замовник на порушення вимог статей 837, 853 ЦК України безпідставно відмовився від прийняття робіт за Актом виконаних робіт №1, своєчасно не заявивши про їх недоліки (за наявності таких), і отже він не звільняється від обов`язку оплатити роботи, виконані за договором.
Відповідно до ч.1 ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. 
За змістом ст.193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Згідно ч.1 ст.530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Статтею 251 ЦК України визначено, що строком є певний період у часі, зі спливом якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Терміном є певний момент у часі, з настанням якого пов`язана дія чи подія, яка має юридичне значення. Строк та термін можуть бути визначені актами цивільного законодавства, правочином або рішенням суду.
За змістом статті 252 ЦК України вбачається, що строк визначається, зокрема, днями, а термін  - календарною датою або вказівкою на подію, яка має неминуче настати.
Частиною п`ятою статті 254 ЦК України передбачено, що якщо останній день строку припадає на вихідний, святковий або інший неробочий день, що визначений відповідно до закону у місці вчинення певної дії, днем закінчення строку є перший за ним робочий день.
Отже, при визначенні строку (терміну) виконання зобов`язання судам необхідно враховувати загальні положення ЦК України про порядок визначення та обчислення строків (термінів), зокрема, щодо початку і закінчення строку (терміну), а також умови вчиненого сторонами спору правочину, на підставі якого виникло зобов`язання.
Відповідно до п.4.1.1. договору (в редакції Додаткової угоди №2 від 02.04.2019) розрахунок за виконані роботи в розмірі вартості виконаних робіт здійснюється Замовником після підписання двохстороннього акту прийомки-передачі виконаних робіт шляхом оплати грошовими коштами на поточний рахунок Підрядника, вказаний у даному договорі, протягом 75 календарних днів з дати акцепту рахунку Підрядника, виставленого на підставі підписаного сторонами акту прийомки-передачі виконаних робіт. Рахунок надається Підрядником не пізніше 2-ого числа місяця, наступного за місяцем виконання робіт.
Виходячи із принципу свободи договору згідно із статтею 627 ЦК України, сторони спору у п.9.3. договору (в редакції Додаткової угоди №2 від 02.04.2019) визначили, що Замовник зобов`язаний протягом 5 днів з моменту отримання актів з відомостями обліку робочого часу, КОКК, розглянути їх і у випадку відсутності зауважень – підписати їх після чого передати їх Підряднику. 
Враховуючи те, що відповідач протягом 5-ти днів з дня отримання спірного акту виконаних робіт не заявив про недоліки виконаних робіт, а також не заперечив вартість робіт, суд дійшов висновку, що ПАТ “Металургійний комбінат “Азовсталь” фактично прийняв роботи 03.12.2019, та враховуючи умови п.4.1.1. договору (в редакції Додаткової угоди №2 від 02.04.2019) щодо відстрочення платежу, зважаючи на те, що 16.02.2020 є вихідним днем, то днем закінчення строку виконання відповідачем зобов`язання щодо оплати спірних робіт за договором підряду є перший  робочий день - 17.02.2020 (понеділок), відповідно з 18.02.2020  почалося прострочення виконання зобов`язання.
Згідно ст.202 ГК України та ст.598 ЦК України зобов`язання припиняються виконанням, проведеним належним чином.
Частиною 7 ст. 193 ГК, ст. 525 ЦК України встановлено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зазначені норми узгоджуються з вимогами ст. 629 ЦК України щодо обов`язковості договору для виконання сторонами.
Згідно зі ст.ст.76-77 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно із ст.2 ст.73 ГПК України, правосуддя у господарських судах здійснюється на засадах рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом та на засадах змагальності.
З огляду на вимоги ч.ч.1, 3 ст.74 ст.73 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Докази погашення боргу в сумі 945’ 927,60грн суду не надані.
Таким чином, колегія суддів вважає правомірним висновок суду першої інстанції, щодо обґрунтованості та доведеності позовних вимог в частині стягнення заборгованості у розмірі 945’ 927,60 грн. Таким чином, вимоги позивача про стягнення заборгованості у розмірі 945’ 927,60 грн. підлягають задоволенню.
Щодо доводів апелянта про те, що у позивача не виникло право на позов, оскільки, на його думку, докази надсилання рахунку є неналежними, колегія суддів зазначає про таке.
Відповідно до чинного законодавства права і обов`язки сторін, які виникають за результатами здійснення господарської операції оформлюються первинними документами відповідно до вимог Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність”.
Згідно зі ст. 1 Закону України “Про бухгалтерський облік та фінансову звітність” первинний документ – це документ, який містить відомості про господарську операцію та підтверджує її здійснення. Відповідно до ст. 9 зазначеного Закону, підставою для бухгалтерського обліку господарських операцій є первинні документи, які фіксують факти здійснення господарських операцій. Первинні документи повинні бути складені під час здійснення господарської операції, а якщо це неможливо – безпосередньо після її закінчення.
За своєю правовою природою рахунок на оплату не є первинним документом, а є документом, який містить тільки платіжні реквізити, на які потрібно перераховувати грошові кошти в якості оплати за надані послуги, тобто, носить інформаційний характер. Ненадання рахунку не є відкладальною умовою у розумінні приписів статті 212 Цивільного кодексу України та не є простроченням кредитора у розумінні статті 613 Цивільного кодексу України, а тому не звільняє відповідача від обов`язку оплатити отримані роботи.
Така правова позиція є сталою в судовій практиці і викладена в постановах Верховного Суду від 28.03.2018 року у справі №910/32579/15, від 22.05.2018 року у справі №923/712/17, від 21.01.2019 року у справі №925/2028/15, від 02.07.2019 року у справі №918/537/18, від 29.08.2019 року у справі №905/2245/17, від 26.02.2020 року у справі №915/400/18.

Посилаючись на несвоєчасне виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань, позивач також просить суд стягнути з відповідача 76'707,96 грн. пені, 39’ 350,56 грн. інфляційних втрат, 26’ 288,83 грн. 3% відсотків річних, які нараховані на суму боргу у розмірі 945’ 927,60 грн.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи апелянта відносно необхідності виключення з наданого позивачем розрахунку пені, інфляції та 3% сум ПДВ з огляду на наступне.
Порядок обчислення і сплати податку визначено ст.7 Закону України "Про податок на додану вартість".
Відповідно до цієї норми поставка товарів (робіт, послуг) здійснюється за договірними (контрактними) цінами з додатковим нарахуванням податку на додану вартість (п. 7.1 Закону України "Про податок на додану вартість").
При цьому, відповідно до ст. 1 п. 1.4 абз.3 Закону України "Про податок на додану вартість" поставка послуг визначена як будь-які операції цивільно-правового характеру з виконання робіт, надання послуг, надання права на користування або розпорядження товарами, у тому числі нематеріальними активами, а також з поставки будь-яких інших, ніж товари, об`єктів власності за компенсацію, а також операції з безоплатного виконання робіт, надання послуг.
Таким чином, суд відзначає, що вартість виконаних робіт, за змістом норм вказаного Закону входить до бази оподаткування податком на додану вартість, в силу статей 3, 6, 7 Закону України "Про податок на додану вартість" продаж таких робіт повинен здійснюватись з нарахуванням 20 % податку на додану вартість. 
При цьому, ані нормами чинного законодавства, ані умовами спірного договору не передбачено нарахування неустойки, інфляції та 3% на вартість виконаних робіт без урахування ПДВ. 
Щодо доводів апелянта з посиланням на постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду від 20.11.2020 року у справі №916/1319/19, то колегія суддів їх відхиляє, оскільки така постанова ухвалена за інших фактичних обставин справи і висновок надавався щодо спеціального виду неустойки передбаченого ч.2 ст. 785 Цивільного кодексу України. 
Таким чином, враховуючи, що неустойка обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання, обумовлені ст. 625 ЦК України нарахування також здійснюються на суму простроченого грошового зобов`язання, тобто на суму, яку відповідач зобов`язаний сплатити, суд дійшов висновку про правомірне нарахування заявлених до стягнення пені, інфляції та 3% на суму боргу у розмірі 945’ 927,60грн. Відтак, заперечення відповідача в цій частині не ґрунтуються на вимогах чинного законодавства.
Відповідно до статей 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема, сплата неустойки.
Такий вид забезпечення виконання зобов`язання як пеня та її розмір встановлено частиною третьою статті 549 ЦК України, частиною шостою статті 231 Господарського кодексу України та частиною шостою статті 232 Господарського кодексу України.
Під неустойкою (штрафом, пенею), відповідно до ст.549 ЦК України розуміється грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання.
Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до п.16.2. договору у випадку порушення замовником строків оплати виконаних робіт, передбачених даним договором, від сплатить підряднику пеню у розмірі 0,5% від вартості виконаних, але не оплачених робіт, але не більше подвійної облікової ставки НБУ.
Позивачем нарахована пеня наступним чином:
- на суму заборгованості у розмірі 945’ 927,00грн за період з 18.02.2020 по 18.08.2020.
Перевіривши розрахунок пені, суд першої інстанції вірно встановив, що позивачем правомірно застосовано подвійну облікову ставки НБУ, розрахунок є арифметично вірним, а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню у заявленому розмірі 76’ 707,96грн.

Щодо заявлених вимог про стягнення 3% річних у розмірі 26’ 288,83грн суд зазначає наступне.
Частиною 2 статті 625 ЦК України передбачено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Відповідно до наданого позивачем розрахунку, заявлені до стягнення відсотки річних нараховані на суму заборгованості 945’ 927,60грн за період з 18.02.2020 по 21.01.2021 у розмірі 26’ 288,83грн.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що останній не перевищує розмір, який може бути нарахований за обраний позивачем період.

Розглянувши також заявлені позивачем до стягнення інфляційні втрати у розмірі 39’ 350,56грн, колегія суддів зазначає про таке.
Інфляційні нарахування на суму боргу, сплата яких передбачена ч.2 ст.625 ЦК України, не є штрафною санкцією, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення коштів внаслідок інфляційних процесів за весь час прострочення в їх сплаті.
Індекс інфляції - це показник, що характеризує динаміку загального рівня цін на товари та послуги, які купуються населенням для невиробничого споживання, і його найменший період визначення становить місяць.
Зазначені нарахування здійснюються окремо за кожен період часу, протягом якого діяв відповідний індекс інфляції, а одержані таким чином результати підсумовуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання.
Індекс інфляції нараховується не на кожну дату місяця, а в середньому за місяць.
При цьому Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду постановою від 20.11.2020 по справі №910/13071/19, зокрема, зазначив, що при з`ясуванні підставності нарахування кредитором інфляційних втрат у порядку частини другої статті 625 ЦК України судам належить визначити конкретну дату (подію), з настанням якої пов`язується строк виконання грошового зобов`язання; дослідити обставини виконання зобов`язання боржником (борг погашався частинами чи однією сумою у повному обсязі) та з`ясувати період у часі, упродовж якого мало місце прострочення боржника у виконанні зобов`язання перед кредитором.
Вказаною постановою роз`яснено, що сума боргу, внесена за період з 1 до 15 числа включно відповідного місяця, індексується за період з урахуванням цього місяця, а якщо суму внесено з 16 до 31 числа місяця, то розрахунок починається з наступного місяця. За аналогією, якщо погашення заборгованості відбулося з 1 по 15 число включно відповідного місяця - інфляційна складова розраховується без урахування цього місяця, а якщо з 16 до 31 числа місяця - інфляційна складова розраховується з урахуванням цього місяця.
Отже, якщо період прострочення виконання грошового зобов`язання складає неповний місяць, то інфляційна складова враховується або не враховується в залежності від математичного округлення періоду прострочення у неповному місяці.
Методику розрахунку інфляційних втрат за неповний місяць прострочення виконання грошового зобов`язання доцільно відобразити, виходячи з математичного підходу до округлення днів у календарному місяці, упродовж якого мало місце прострочення, а саме:
- час прострочення у неповному місяці більше півмісяця (> 15 днів) = 1 (один) місяць, тому за такий неповний місяць нараховується індекс інфляції на суму боргу;
- час прострочення у неповному місяці менше або дорівнює половині місяця (від 1, включно з 15 днями) = 0 (нуль), тому за такий неповний місяць інфляційна складова боргу не враховується.
Зазначений спосіб розрахунку склався як усталена судова практика, його використовують всі бухгалтерські програми розрахунку інфляційних.
Заявлені до стягнення інфляційні втрати нараховані позивачем на заборгованість у розмірі 945'927,00грн із застосуванням індексів інфляції за місяці прострочення березень 2020 - листопад 2020, що є правомірним.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок, суд першої інстанції вірно встановив, що заявлена до стягнення сума не перевищує розмір, який може бути нарахований за обраний позивачем період.
З наведених підстав, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що позовні вимоги в цій частині підлягають задоволенню в повному обсязі.

До суду першої інстанції відповідач у порядку ст. 233 Господарського кодексу України та ст. 551 Цивільного кодексу України заявив клопотання про зменшення розміру штрафних санкцій на 90%.
Відповідач зазначає, що він знаходиться в м. Маріуполі, в якому починаючи з 2014 року проводилась антитерористична операція (АТО) та даний час триває операція об`єднаних сил (ООС), що значно ускладнило ведення господарської діяльності товариством. Зокрема, у результаті порушення залізничного сполучення - основного джерела постачання сировини, відповідач опинився перед загрозою зупинки. З метою забезпечення виробничого процесу, та стабілізацією обсягів виробництва відповідач був змушений нести додаткові витрати на забезпечення доставки сировини та відправки вантажів іншими способами. У зв`язку з ускладненням логістики поставок через проведенням військових дій в регіоні, відповідачем був здійснений перехід на поставку сировини більш дорогим морським транспортом замість залізничного, у виробництві стало використовуватися більш дороге імпортне вугілля через неможливість забезпечення українським вугіллям, що знаходиться на тимчасово неконтрольованій державою території. Крім того, збільшилися відстані маршруту перевезення залізничним транспортом, що спричинило значні додаткові витрати на оплату доставки сировини. Здійснення господарської діяльності на території АТО, ООС (знаходження в безпосередній близькості від лінії зіткнення) та заборгованість контрагентів перед ПрАТ “Металургійний комбінат “Азовсталь” негативно впливають на можливість достатньої мірою забезпечити виробничий процес, викликає падіння обсягів виробництва та показників прибутку.
Відповідно до ст. 233 Господарського кодексу України у разі, якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу. Якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин, суд може з урахуванням інтересів боржника зменшити розмір належних до сплати штрафних санкцій.
Положенням ст. 3, ч. 3 ст. 509 Цивільного кодексу України передбачено, що загальними засадами цивільного законодавства та, водночас, засадами на яких має ґрунтуватися зобов`язання між сторонами є добросовісність, розумність і справедливість.
Приписами частини 3 ст. 551 Цивільного кодексу України передбачено, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.  
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд повинен об`єктивно оцінити, чи є даний випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу, ступеню виконання зобов`язання, причини (причин) неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначності прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної сторони (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідків) тощо.
Правовий аналіз вищевказаних норм права свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду. 
Цивільні та господарські відносини повинні ґрунтуватись на засадах справедливості, добросовісності, розумності, як складових елементів принципу верховенства права. Наявність у кредитора можливості стягувати із боржника надмірні грошові суми як неустойку спотворює її дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне зобов`язання неустойка перетворюється на несправедливо непомірний тягар для боржника та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором (постанова Верховного Суду від 06.11.2018 року по справі №917/89/18; рішення Конституційного суду України від 11.07.2013 року №7-рп/2013).
Так, сторони уклали договір, на підставі якого здійснюється стягнення, у грудні 2018 року, тобто в умовах існування обставин, на які відповідач посилається як на такі, що ускладнюють виконання ним зобов`язань за договором (запровадження АТО, розташування поблизу лінії зіткнення та змін у транспортному сполучені). Умови договору були погоджені сторонами та кожна з них прийняла на себе ризики відповідальності за несвоєчасне виконання зобов`язань. 
Крім того, відповідач не переконав суд в тому, що знаходження відповідача в зоні АТО перешкоджає йому виконувати власні зобов`язання, які виникли у нього в період грудень 2019 – січень 2020 року. Вирішуючи питання про зменшення розміру санкцій, неможливо спиратись тільки на формальні свідчення про знаходження підприємства в зоні АТО, в умовах загальної обізнаності про розвиток підприємницької діяльності у місті Маріуполь.    
Відповідачем не доведено, що причиною прострочення виконання грошового зобов`язання є обставини, які перебувають поза його волею та стягнення пені є неспівмірним з наслідками порушення, не відповідає засадам розумності і справедливості, перетворюється у несправедливо непомірний тягар та може спричинити повне зупинення господарської діяльності товариства.
Місцевий господарський суд з яким погоджується колегія суддів апеляційної інстанції, з огляду на всі фактичні обставини справи, приймаючи до уваги те, що відповідач, укладаючи договір усвідомлював та погодив всі істотні умови договору, дійшов правомірного висновку про відсутність підстав для зменшення розміру штрафних санкцій на 90%.
Фактично, доводи відповідача, викладені у апеляційній скарзі, зводяться до переоцінки обставин справи і наданні їм протилежного трактування ніж суд першої інстанції, проте такі твердження і доводи не спростовують обґрунтованих висновків місцевого господарського суду.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів сторін та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної  інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі “Проніна проти України” (Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006). Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент.
Відповідно до статті 55 Конституції України, статей 15,16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Статтею 13 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. 
Відповідно до вимог ст. 73 Господарського процесуального кодексу України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять до предмета доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування (ст. 76 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно ст. 77 Господарського процесуального кодексу України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Статтею 86 цього ж кодексу визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Отже, на думку колегії суддів, під час розгляду справи її фактичні обставини були встановлені судом першої інстанції на підставі всебічного, повного і об`єктивного дослідження поданих доказів; висновки суду відповідають цим обставинам, юридична оцінка надана їм з вірним застосуванням норм матеріального та процесуального права, що свідчить про відсутність підстав для скасування або зміни оскаржуваного рішення.
Враховуючи, що колегія суддів дійшла висновку про відмову в задоволенні апеляційної скарги, судові витрати понесені відповідачем, у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції відшкодуванню не підлягають в силу приписів статті 129 Господарського процесуального кодексу України.
Керуючись статтями 129, 269, п.1, ч.1 ст.275, 276, 282, 284 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства “Металургійний комбінат “Азовсталь” залишити без задоволення.
Рішення господарського суду Донецької області від 01.06.2021 у справі №905/171/21 залишити без змін.

Дана постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом двадцяти днів з дня складення повного тексту до Верховного Суду у порядку, встановленому Господарським процесуальним кодексом України, через Східний апеляційний господарський суд або безпосередньо до Верховного Суду.

Повний текст постанови складено 03.08.2021. 

Головуючий суддя                                                                    П.В. Тихий

Суддя                                                                                           Н.М. Дучал  

Суддя                                                                                           О.І. Терещенко