УХВАЛА
12 серпня 2021 року
м. Київ 
 
справа №655/472/19
провадження №51-3932 ск 21
 
Колегія суддів Першої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду (далі – Суд, колегія суддів) у складі:
головуючої                                      ОСОБА_1 ,
суддів                                                 ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
вивчила касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо нього, і
встановила:
У касаційній скарзі порушується питання про перегляд рішень суду першої та апеляційної інстанцій у касаційному порядку.
Перевіривши відповідність касаційної скарги вимогам ст. 427 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК України), касаційний суд дійшов висновку, що касаційну скаргу подано без додержання вимог вказаної статті.
Частиною 1 ст. 424 КПК України визначено, що у касаційному порядку можуть бути оскаржені вироки суду першої інстанції після їх перегляду в апеляційному порядку.
Згідно з пунктами 3, 4, 5 ч. 2 ст. 427 КПК України у касаційній скарзі вказується судове рішення, яке оскаржується, обґрунтування вимог особи, яка подала касаційну скаргу, із зазначенням того, у чому полягає незаконність чи необґрунтованість судового рішення. В обґрунтуванні обов`язково слід навести мотиви, чому особа вважає рішення незаконним, тобто в чому полягає неправильність застосування норм матеріального і/або процесуального права.
Тобто, у касаційній скарзі скаржник повинен указати конкретні порушення закону, що є підставами для скасування або зміни судового рішення (ст.438 КПК України), які на його думку допущені при постановленні рішення, що оскаржується, привести конкретні докази й аргументи кожної позиції та зобов`язаний додати до касаційної скарги докази, на які є посилання в касаційній скарзі, а також будь-які документи, що на його думку необхідні для правильного вирішення справи.
Проте, всупереч п. 1 ч. 2 ст. 427 КПК України, ОСОБА_4 невірно вказав найменування суду касаційної інстанції та, порушуючи вимоги п. 3 ч. 2 ст. 427 КПК України, не зазначив судові рішення, що оскаржуються.
Попри те, що засудженим долучено до касаційної скарги копії судових рішень, зі змісту касаційної скарги є незрозумілим, які саме із долучених рішень оскаржуються, а також чи було дотримано строк на касаційне оскарження, передбачений ст. 426 КПК України.
Крім того, як убачається зі змісту касаційної скарги, вона не відповідає вимогами ст.427 КПК України, оскільки в ній не зазначено, у чому саме полягає незаконність чи необґрунтованість оскаржуваних рішень суду першої та  апеляційної інстанцій, не наведено жодних конкретних доводів, які мають бути перевірені судом касаційної інстанції та прийняті до уваги для вирішення питання про наявність або відсутність підстав для задоволення прохальної частини касаційної скарги.
Разом з тим, доводи касаційної скарги мають узгоджуватися з положеннями ч. 1 ст. 436 КПК України, згідно з якими суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право: 1) залишити судове рішення без зміни, а касаційну скаргу – без задоволення; 2) скасувати судове рішення і призначити новий розгляд у суді першої чи апеляційної інстанції; 3) скасувати судове рішення і закрити кримінальне провадження; 4) змінити судове рішення.
Однак, висловлене у касаційній скарзі прохання скаржником не сформульоване належним чином.
Наявність вказаних недоліків перешкоджає суду касаційної інстанції вирішити питання про відкриття касаційного провадження чи відмову у його відкритті.
Враховуючи, що касаційна скарга не відповідає вимогам, передбаченим ст. 427 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне на підставі ч. 1 ст. 429 КПК України залишити скаргу без руху та встановити строк для усунення допущених недоліків.
Також суд вважає за необхідне згідно з приписом ст. 20 КПК України роз`яснити засудженому його право на кваліфіковану правову допомогу.
Відповідно до ст. 59 Конституції України кожен має право на професійну правничу допомогу. У випадках, передбачених законом, ця допомога надається безоплатно. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
У ч. 2 ст. 8 Кримінально-виконавчого кодексу України (далі – КВК України) засудженому гарантується право на правову допомогу. Для одержання правової допомоги засуджені можуть користуватися послугами адвокатів або інших фахівців у галузі права, які за законом мають право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи.
Згідно з п. 7 ч. 1 ст. 14 Закону України «Про безоплатну правову допомогу» від 02 червня 2011 року № 3460-VI (далі - Закон № 3460-VI) право на безоплатну вторинну правову допомогу згідно з цим Законом та іншими законами України мають також особи, засуджені до покарання у вигляді позбавлення волі, - на всі види правових послуг, передбачені частиною другою ст.13 Закону № 3460-VI (в тому числі захист і складання документів процесуального характеру).
Захист, складання документів процесуального характеру та здійснення представництва інтересів особи, засудженої до покарання у вигляді позбавлення волі, за зверненням такої особи або за ухвалою суду забезпечують Регіональні центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги (підпункт 2 пункту 8 Положення про центри з надання безоплатної вторинної правової допомоги, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від      02 липня 2012 року № 967/5 (у редакції наказу Міністерства юстиції України від   24 травня 2016 року № 1487/5).
Таким чином, для засуджених до покарання у виді позбавлення волі на час підготовки ними заяв про перегляд судових рішень, які набрали законної сили і за якими таким особам було призначене відповідне покарання, законом встановлено гарантії їх права на правову допомогу.
Тому для одержання правової допомоги під час складання документів процесуального характеру засуджений, який відбуває покарання у виді позбавлення волі, за змістом статей 110 і 113 КВК України вправі через адміністрацію виправної колонії звернутися до відповідного Регіонального центру з надання безоплатної вторинної правової допомоги.
Керуючись ч. 1 ст. 429, ст. 441 КПК України, колегія суддів 
постановила:
Касаційну скаргу засудженого ОСОБА_4 на вирок суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції щодо нього залишити без руху та надати йому строк для усунення вказаних недоліків упродовж п`ятнадцяти днів із дня отримання копії даної ухвали.
У разі невиконання вимог касаційну скаргу буде повернуто особі, яка її подала.
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Судді:

 
ОСОБА_1                             ОСОБА_2                       ОСОБА_3