Постанова
Іменем України                                                           
14 липня 2021 року                                                          
м. Київ
 
справа 344/2272/15-ц
 
провадження № 61-7399 св 20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. суддя-доповідач), Сакари Н. Ю.,  
Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство комерційного банку «ПриватБанк»;
відповідачі:  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ; 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 травня                       2016 року у складі судді Бабій О. М. та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року у складі колегії суддів:            Ясеновенко Л. В., Пнівчук О. В., Томин О. О.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
1.     Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2015 року публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк») звернулося до суду із позовом до  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 про стягнення кредитної заборгованості.
 
Позовна заява мотивована тим, що 15 червня 2005 року між закритим акціонерним товариством комерційним банком «ПриватБанк» (далі - ЗАТ КБ «ПриватБанк») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір,                         за яким останньому було надано у кредит 40 тис. доларів США строком                           до 15 червня 2009 року.
08 серпня 2012 року для забезпечення виконання зобов`язання за вказаним кредитним договором між банком та ОСОБА_2 , ОСОБА_3 було укладено окремі договори поруки.
Позичальник, як і поручителі, зобов`язання за кредитним договором та договорами поруки належним чином не виконували, на вимоги банку не реагували, унаслідок чого станом на 04 грудня 2014 року утворилася заборгованість у розмірі 168 507 доларів 89 центів США, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 106 336 доларів 45 центів США, заборгованість по процентах за користування кредитом у розмірі                           19 292 долари 90 центів США, заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 3 625 доларів 60 центів США, пеня у розмірі 39 252 долари 94 центи США.
Ураховуючи викладене, позивач просив суд стягнути солідарно з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_3 суму заборгованості за кредитним договором у розмірі 168 507 доларів 89 центів США, що за курсом Національного банку України складало 2 576 485 грн 64 коп., а також понесені банком судові витрати.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Заочним рішенням Івано-Франківського міського суду від 18 травня                        2016 року позов ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено. Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк»                       суму заборгованості за кредитним договором від 15 червня 2005 року                               у розмірі 168 507 доларів 89 центів США, що за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 2 576 485 грн 64 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 106 336 доларів 45 центів США, заборгованість по процентах за користування кредитом у розмірі                           19 292 долари 90 центів США, заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 3 625 доларів 60 центів США, пеня у розмірі 39 252 долари 94 центи США.
Стягнуто солідарно із ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь                   ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором                           від 15 червня 2005 року у розмірі 168 507 доларів 89 центів США, що за офіційним курсом Національного банку України еквівалентно 2 576 485 грн                 64 коп., з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 106 336 доларів                            45 центів США, заборгованість по процентах за користування кредитом у розмірі 19 292 долари 90 центів США, заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 3 625 доларів 60 центів США, пеня у розмірі 39 252 долари 94 центи США. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що позичальник, як і поручителі, зобов`язання за кредитним договором та договорами поруки належним чином не виконували, унаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої визначено відповідно до умов договору та вимог закону.
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
 
Постановою Івано-Франківського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 травня 2016 року змінено в частині розміру кредитної заборгованості та розподілу судових витрат.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на користь                         ПАТ КБ «ПриватБанк» 130 593 доларів США 57 центів заборгованості за кредитним договором від 15 червня 2005 року, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 106 336 доларів США 45 центів, заборгованість по процентах за користування кредитом у розмірі 19 292 доларів США 90 центів, пеня у розмірі 4 964 доларів США 22 центи.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_1 та ОСОБА_3 на користь ПАТ                 КБ «ПриватБанк» 130 593 доларів США 57 центів заборгованості за кредитним договором від 15 червня 2005 року, з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 106 336 доларів США 45 центів, заборгованість по процентах за користування кредитом у розмірі 19 292 доларів США 90 центів, пеня 4 964 доларів США 22 центи. Вирішено питання розподілу судового збору.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що позичальник, як і поручителі, зобов`язання за кредитним договором та договорами поруки належним чином не виконували, унаслідок чого утворилась заборгованість, розмір якої змінено судом апеляційної інстанції в частині пені та комісії.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
 
У квітні 2020 року  ОСОБА_1 подав до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просив суд оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права,й передати справу на новий розгляд до суду першої інстанції.
 
Підставою касаційного оскарження вказаних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновку щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 06 лютого 2019 року у справі № 175/4753/15-ц, що не відповідає вимогам пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України.
 
Також заявник вказує на порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 липня 2020 року відкрито касаційне провадження в указаній справі й витребувано цивільну справу                                              № 344/2272/15-ц із Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області.
 
У серпні 2020 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2021 року справу призначено до розгляду в складі колегії з п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у ній матеріалами.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що 15 липня 2009 року приватним нотаріусом Івано-Франківського міського нотаріального округу                 Юрчаком О. В. було вчинено виконавчий напис № 1654 на договорі іпотеки від 15 червня 2005 року, укладеному між ПАТ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 , ОСОБА_3 , ОСОБА_2 , ОСОБА_4 .
Таким чином, ПАТ КБ «ПриватБанк» як позикодавець скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості за кредитним договором, здійснюючи стягнення на предмет іпотеки в липні 2009 року.
Крім того, рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська                      від 02 березня 2011 року у справі № 2-1519/2011 позов ПАТ КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 , ТОВ «Українське Фінансове Агентство «Верус» про стягнення заборгованості задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПАТ КБ «ПриватБанк» суму заборгованості за кредитним договором від 15 червня 2005 року у розмірі 1 130 430 грн 47 коп., з яких: заборгованість за кредитом в розмірі 78 569 доларів 95 центів США; заборгованість за відсоткам у розмірі 37 668 доларів 42 центи США; пеня у розмірі                                   18 348 доларів 56 центів США; заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 604 долари 56 центів США; штраф (фіксована частина) у розмірі 62 долари 81 цент США, штраф (процентна складова) у розмірі                 6 759 доларів 57 центів США.
З цим позовом банку звернувся до суду у лютому 2015 року, тобто після настання строку виконання зобов`язань. Вважав, що у банка було відсутнє право стягувати проценти та пеню, нараховані після пред`явлення до нотаріуса заяви про вчинення виконавчого напису нотаріуса, тобто після закінчення строку дії кредитного договору.
 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
15 червня 2005 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк», правонаступником є ПАТ КБ «ПриватБанк», та ОСОБА_1 за яким останньому було надано у кредит 42 080 доларів США (на ремонт квартири - 40 тис. доларів США та для оплати страхових платежів - 2 080 доларів США) зі сплатою відсотків у розмірі 0,84 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісії в розмірі 0,18 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати (за винятком суми кредиту, що надається для оплати страхових платежів) строком до 15 червня 2009 року(а.с. 13-14).
 
Пунктом 4.1 вказаного кредитного договору передбачена сплата пені у розмірі 0,15 % від суми простроченого платежу, але не менше однієї гривні (або сумі у валюті кредиту, еквівалентній 1 грн по курсу Національного банку України на день сплати) за кожен день прострочення.
 
25 жовтня 2007 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору 15 червня 2005 року, відповідно до якої пункт 1.1 договору викладено в іншій редакції, а саме щодо надання кредиту у вигляді поновлювальної кредитної лінії у розмірі              100 тис. доларів США (на ремонт та добудову квартири та оплати страхових платежів у сумі 4 778 доларів США) на строк до 15 червня 2009 року зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 0,92 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією у розмірі 0,2 % за обслуговування кредитної лінії щомісяця від суми виданого кредиту в період сплати, а також щодо щомісячного платежу у розмірі 5 697 доларів 80 центів США (а.с. 15).
13 листопада 2008 року між ЗАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 2 до кредитного договору від 15 червня                              2005 року, відповідно до якої пункт 1.1 договору викладено в іншій редакції, а саме щодо надання кредиту у вигляді поновлювальної кредитної лінії у розмірі 100 тис. доларів США (на ремонт та добудову квартири та оплати страхових платежів у сумі 4 778 доларів США) на строк до 15 червня 2009 року зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,06 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і комісією в розмірі 0,2 % за обслуговування кредитної лінії щомісяця від суми виданого кредиту в період сплати, а також щодо щомісячного платежу у розмірі 13 454 долари 12 центів. США (а.с. 15 зворот).
 
08 серпня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 15 червня                             2005 року, відповідно до якої суму заборгованості позичальника, що виникла на дату підписання цієї угоди, зменшено на 32 872 долари 03 центи США (пеня) та передбачено сплату позичальником штрафу в розмірі 32 872 долари 03 центи США у разі порушення будь-якого з зобов`язань, передбачених в Графіку погашення кредиту (додаток 1 до цієї Додаткової угоди), на понад               31 день (а.с. 16-18).
 
Пункт 1.1 договору викладено в іншій редакції, а саме щодо надання кредиту у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 78 281 долар 59 центів США (на ремонт та облаштування житла) та у розмірі 38 281 долар 59 центів США (на оплату страхових платежів) на строк до 25 серпня 2022 року зі сплатою за користування кредитом відсотків у розмірі 1,06 % на місяць на суму залишку заборгованості за кредитом і винагороди за надання фінансового інструменту в розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту щомісяця в період сплати.
 
Також визначено щомісячний платіж у розмірі 1 894 долари 51 цент США, строки погашення кредиту - згідно Графіка погашення кредиту (додаток                     № 1), а у разі їх порушення понад 1 460 днів, щодо зобов`язань, строк яких не настав, терміном повернення кредиту вважається 1 460 день з моменту виникнення порушення.
 
Пунктом 7 додаткової угоди передбачено сплату позичальником неустойки в розмірі 100 % від розміру неналежно сплачених відсотків та 100 % від розміру неналежно сплачених винагород, передбачених Договором, встановлено терміни позовної давності по вимогах про стягнення кредиту, відсотків, винагороди та неустойки тривалістю 50 років.
 
Для забезпечення виконання зобов`язань за вказаним кредитним договором 08 серпня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 і ОСОБА_3 було укладено окремі договори поруки (а.с. 20-21).
 
Згідно з пунктом 4 договорів поруки у випадку невиконання                            ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором, боржник і поручитель відповідають перед кредитором, як солідарні боржники.
 
Відповідно до пункту 16 договорів поруки від 08 серпня 2012 року предметом договору є надання поруки поручителем перед банком за виконання ОСОБА_1 зобов`язань за кредитним договором та додаткової угоди № 1 до кредитного договору, згідно з яким банк надав ОСОБА_1 кредит в сумі 78 281 долар 59 цент США. Останній повинен виконати зобов`язання: з повернення кредиту, наданого у вигляді не поновлювальної кредитної лінії у розмірі 78 281т долар 59 центів США у строк до 25 серпня 2022 року зі сплати за користування кредитом відсотків у розмірі 12,72 % на рік щомісячно; сплати щомісячної комісії в розмірі 0,20 % від суми виданого кредиту; сплати пені у випадку несвоєчасного погашення заборгованості по кредиту у розмірі 0,15 % від суми простроченої заборгованості за кожний день прострочки.
 
Позичальник, як і поручителі, зобов`язання за кредитним договором та договорами поруки належним чином не виконували, на вимоги банку не реагували, унаслідок чого станом на 04 грудня 2014 року за розрахунком банку утворилася заборгованість у розмірі 168 507 доларів 89 центів США,                  з яких: заборгованість за кредитом у розмірі 106 336 доларів 45 центів США, заборгованість по процентах за користування кредитом у розмірі                           19 292 долари 90 центів США, заборгованість по комісії за користування кредитом у розмірі 3 625 доларів 60 центів США, пеня у розмірі 39 252 долари 94 центи США (а.с. 4-8).
 
Встановлено, що останній платіж ОСОБА_1 здійснив 25 серпня              2013 року.
 
29 січня 2015 року ПАТ КБ «ПриватБанк» направило ОСОБА_1 та поручителям повідомлення про наявність заборгованості, згідно з яким запропоновано погасити заборгованість не пізніше 5-ти календарних днів з дати отримання повідомлення, а у випадку несплати заборгованості у вказаний строк банк вимагав дострокового повернення кредиту та нарахованих відсотків і штрафних санкцій (а.с. 9-11).
 
2.     Мотивувальна частина

Позиція Верховного Суду
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
Відповідно до частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог статті 400 ЦПК України, переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (частина перша статті 509 ЦК України).
 
Відповідно до частини першої статті 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
 
Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом, не випливає із суті зобов`язання чи звичаїв ділового обороту (частина перша статті 527 ЦК України).
 
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (стаття 629 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 598 ЦК України зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом.
 
Зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином (стаття 599 ЦК України).
 
Відповідно до частин першої та другої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 глави 71 «Позика. Кредит. Банківський вклад» ЦК України, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
 
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
 
Одним із видів забезпечення виконання зобов`язання є порука (частина перша статті 546 ЦК України). За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку. Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України). Правові наслідки порушення зобов`язання, забезпеченого порукою, визначені у статті 554 цього Кодексу.
 
Порука припиняється після закінчення строку, встановленого в договорі поруки. У разі, якщо такий строк не встановлено, порука припиняється, якщо кредитор протягом шести місяців від дня настання строку виконання основного зобов`язання не пред`явить вимоги до поручителя. Якщо строк основного зобов`язання не встановлений або встановлений моментом пред`явлення вимоги, порука припиняється, якщо кредитор не пред`явить позову до поручителя протягом одного року від дня укладення договору поруки (частина четверта статті 559 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
 
Відповідно до частини другої статті 1050 ЦК України якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
 
Статтею 546 ЦК України встановлено, що виконання зобов`язання може забезпечуватися, зокрема, порукою.
 
За договором поруки поручитель поручається перед кредитором боржника за виконання ним свого обов`язку.
 
Поручитель відповідає перед кредитором за порушення зобов`язання боржником (частина перша статті 553 ЦК України).
 
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя. 
 
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що й боржник, включаючи сплату основного боргу, процентів, неустойки, відшкодування збитків, якщо інше не встановлено договором поруки (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
 
Припинення поруки пов`язане, зокрема, із закінченням строку її чинності.
 
Судом встановлено, що 08 серпня 2012 року між ПАТ КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_1 було укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору від 15 червня 2005 року, відповідно до якої було змінено суму кредиту, а саме 78 281 долар 59 центів США (на ремонт та облаштування житла) та 38 281 долар 59 центів США (на оплату страхових платежів)та визначено інший строк погашення зобов`язань за кредитним договором -                25 серпня 2022 року.
 
Також встановлено, що зобов`язання за вказаною додатковою угодою ОСОБА_1 виконував і останній платіж здійснив 25 серпня 2013 року.
 
Вирішуючи спір, належним чином дослідивши та давши оцінку поданим сторонами доказам, врахувавши наведені вище норми матеріального права, суди дійшли правильного висновку про те, що позичальник, як і поручитель, порушили умови кредитного договору та договору поруки щодо своєчасного погашення кредиту, у зв`язку з чим банк набув право вимагати повернення суми кредиту, сплати процентів та пені. Розмір заборгованості визначено судом відповідно до умов договору та вимог закону.
 
Посилання касаційної скарги на те, що банк скористався своїм правом на дострокове стягнення заборгованості по кредитному договору шляхом вчинення виконавчого напису про звернення стягнення на предмет іпотеки у липні 2009 року та звернувшись до суду із позовом до позичальника і рішенням Кіровського районного суду м. Дніпропетровська від 02 березня 2011 року у справі № 2-1519/2011 позов банку було задоволено, безпідставні, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про примусове виконання вказаного виконавчого напису та рішення суду. При цьому, судами встановлено, що після вчинення банком дій, направлених на дострокове стягнення кредитної заборгованості, сторони дійшли згоди про укладення додаткової угоди від 08 серпня 2012 року до кредитного договору                                   від 15 червня 2005 року, врегулювавши таким чином питання погашення кредитної заборгованості. Крім того, позичальник зобов`язання за вказаною додатковою угодою виконував, її правомірність не оскаржував                               (стаття 204 ЦК України).
 
Отже, вирішуючи спір, суди з дотриманням вимог статей 263-265, 382 ЦПК України повно, всебічно та об`єктивно з`ясували обставини справи, які мають значення для правильного її вирішення, вірно встановили правовідносини, що склалися між сторонами, й обґрунтовано задовольнили частково                         позов ПАТ КБ «ПриватБанк».
 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо рішення, переглянуте в передбачених статтею 400 цього Кодексу межах, ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Заочне рішення Івано-Франківського міського суду Івано-Франківської області від 18 травня 2016 року в незміненій після апеляційного перегляду частині та постанову Івано-Франківського апеляційного суду від 03 лютого 2020 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту 
її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
 
                                                                                                            О. М. Осіян
 
Н. Ю. Сакара
 
В. В. Шипович