Справа № 145/193/21
Провадження № 22-ц/801/1682/2021
Категорія: 41
Головуючий у суді 1-ї інстанції Ратушняк І. О.
Доповідач:Оніщук В. В.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року	Справа № 145/193/21	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
судді-доповідача: Оніщука В.В.,
суддів: Медвецького С.К., Денишенко Т.О.,
з участю секретаря судового засідання: Очеретної М.Ю.,

учасники справи:
позивач: Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк", 
відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань № 2 цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 21 травня 2021 року, постановлену у складі судді Ратушняка І.О., в залі суду,
встановив:

У лютому 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося в суд з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 21 травня 2021 року провадження у справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, закрито.
Роз`яснено позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Клопотання представника позивача про повернення судового збору задоволено.
Зобов`язано Управління Державної казначейської служби України у Тиврівському районі Вінницької області повернути АТ КБ "Приватбанк" сплачений ним судовий збір в розмірі 2 270 (дві тисячі двісті сімдесят) грн.
Стягнуто з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" на користь ОСОБА_1 понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн шляхом їх зарахування на існуючий в Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" розрахунковий картковий рахунок ОСОБА_1 .
Закриваючи провадження у справі, місцевий суд виходив з того, що заборгованість відповідачем повністю сплачена, тому відсутній предмет спору, при цьому відповідно по положень п.5 ч. 1 ст. 7 Закону України "Про судовий збір" повернуто понесені позивачем судові витрати по сплаті судового збору та згідно положень ч. 5 ст. 142 ЦПК України стягнуто із позивача понесені відповідачем і документально підтверджені судові витрати на професійну правничу допомогу.
АТ КБ "Приватбанк", не погодившись із вказаною ухвалою суду в частині стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу, подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на її незаконність та необгрунтованість, просить ухвалу суду першої інстанції в цій частині скасувати. 
В обґрунтування апеляційної скарги позивачем зазначено, що відшкодування понесених відповідачем витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000 грн не відповідає критеріям розумності, співмірності та справедливості і не підлягає стягненню з позивача. 
Також у апеляційній скарзі містяться посилання на те, що у даному випадку, по справі відсутні будь - які дії адвоката щодо надання правової допомоги, а обсяг матеріалів справи є не значним, і справа не відноситься до справ значної складності. 
На апеляційну скаргу відповідачем надано відзив, у якому зазначено, що ухвала суду першої інстанції є законною та обгрунтованою, а відтак у задоволенні вимог апеляційної скарги слід відмовити, а ухвалу місцевого суду залишити без змін. 
В судовому засіданні представник АТ КБ «Приватбанк» апеляційну скаргу підтримав з посиланням на викладені в ній обставини, а також зазначив, що на час звернення в суд із даним позовом у відповідача існувала непогашена заборгованість, тобто дії позивача були обгрунтовані, а не підтримання заявлених вимог пов`язано із їх задоволенням відповідачем після пред`явлення позову.
ОСОБА_1 в судовому засіданні щодо задоволення апеляційної скарги заперечувала, вказавши на її безпідставність та законність ухвали суду першої інстанції. 
Згідно зі статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Суд, заслухавши суддю-доповідача,  пояснення сторін, перевіривши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим; законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права; обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Ухвала суду першої інстанції в оскаржуваній частині не відповідає вищевказаним вимогам закону.
Так, судом встановлено, що у лютому 2021 року Акціонерне товариство Комерційний банк "Приватбанк" звернулося в суд з позовом до  ОСОБА_1 про стягнення заборгованості. 
Ухвалою Тиврівського районного суду Вінницької області від 21 травня 2021 року провадження у вказаній справі закрито, вирішено питання про повернення позивачу сплаченого судового збору та стягнуто із останнього на користь відповідача понесені нею судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 (десять тисяч) грн.
Ухвала суду в частині закриття провадження у справі та розподілу судового збору сторонами не оскаржується і відповідно в цій частині судом апеляційної інстанції не переглядається.
Щодо висновку місцевого суду про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу, то суд апеляційної інстанції не погоджується з таким висновком з огляду на наступне. 
Згідно з частиною першою статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи, до яких належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Положеннями ст. 255 ЦК України передбачено підстави закриття провадження у справі, зокрема якщо відсутній предмет спору.
Згідно з частиною п`ятою статті 142 ЦПК України у разі закриття провадження у справі або залишення позову без розгляду відповідач має право заявити вимоги про компенсацію здійснених ним витрат, пов`язаних з розглядом справи, внаслідок необґрунтованих дій позивача.
За змістом частини дев`ятої статті 141 ЦПК України у випадку зловживання стороною чи її представником процесуальними правами, або якщо спір виник унаслідок неправильних дій сторони, суд має право покласти на таку сторону судові витрати повністю або частково незалежно від результатів вирішення спору.
Тобто, для стягнення компенсації здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, відповідач повинен довести наявність необґрунтованих дій позивача чи зловживання позивачем процесуальними правами, або ж довести, що спір виник внаслідок неправильних дій сторони. 
На переконання суду, саме по собі подання заяви про закриття провадження у справі не може свідчити про необґрунтовані (неправильні, недобросовісні) дії позивача, які б були підставою для компенсації судових витрат, оскільки це є диспозитивне право позивача, передбачене нормами ЦПК України, та звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, доступ до якого йому є гарантованим, зокрема, пунктом 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ст. 55 Конституції України, ч. 1 ст. 16 ЦК України, ч. 1 ст. 4 ЦПК України
Для задоволення вимог про стягнення компенсації здійснених судових витрат відповідач має довести, які саме необґрунтовані (неправильні, недобросовісні) дії позивача були ним здійсненні під час розгляду справи та в чому вони виражені, а саме: чи діяв позивач недобросовісно і пред`явив необґрунтований позов; чи систематично протидіяв правильному і швидкому вирішенню спору; чи недобросовісний позивач мав на меті протиправну мету ущемлення прав й інтересів відповідача; чи були дії позивача умисні та який ступінь його вини і чим це підтверджується тощо.
Подібні висновки містяться, зокрема, в постановах Верховного Суду від 26.09.2018 у справі №148/312/16-ц, від 14.01.2021 у справі №521/3011/18, які, згідно з приписами вимог ч. 4 ст. 263 ЦПК України, суд ураховує при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин.
Відповідно до частини третьої статті 12, частин першої, шостої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, окрім випадків установлених Законом, а доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів констатує, що у заяві про стягнення судових витрат, заявником не зазначено про те, які конкретні дії позивача в указаній справі були необґрунтованими (неправомірними, недобросовісними), які б слугували підставою для компенсації йому витрат, пов`язаних із розглядом справи у зв`язку із закриттям провадження у справі внаслідок сплати відповідачем заборгованості, при цьому слід врахувати, що подання позову у вказаній справі було зумовлено наявністю у відповідача непогашеної заборгованості за кредитним договором, а не підтримання заявлених вимог пов`язано із їх задоволенням відповідачем після пред`явлення позову.
Законодавець, гарантуючи особам право на звернення до суду за захистом та право на позов передбачив компенсацію здійснених відповідачем витрат, пов`язаних з розглядом справи, лише у випадку необґрунтованих дій позивача.
Добросовісні дії позивача спрямовані на захист його порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів не можна вважати необґрунтованими, оскільки вони вчинені при здійсненні конституційного права на судовий захист.
З урахуванням наведеного, колегія суддів вважає, що підстави для визнання дій позивача необґрунтованими (неправомірними, недобросовісними) внаслідок використання ним свого диспозитивного права відсутні, оскільки звернення позивача до суду за захистом свого порушеного права, не може свідчити про зловживання ним своїми процесуальними правами, та ці дії не можуть вважатися необґрунтованими, недобросовісними й тягнути за собою обов`язок позивача відшкодувати понесені відповідачем судові витрати.
Отже, висновок суду першої інстанції про задоволення клопотання відповідача про стягнення з позивача судових витрат не відповідає вимогам закону.
Суд першої інстанції при постановленні оскаржуваної ухвали зазначеного не врахував та прийшов до висновку про стягнення з позивача на користь відповідача витрат на професійну правничу допомогу з порушенням норм процесуального права.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пункту 1, 4 частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведені обставини, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" слід задовольнити, ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 21 травня 2021 року в частині стягнення із АТ "Приватбанк" судових витрат на професійну правничу допомогу скасувати та постановити нову ухвалу про відмову у задоволенні клопотання ОСОБА_1 про стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" судових витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката у розмірі 10 000 грн, в іншій частині ухвалу суду необхідно залишити без змін.
Керуючись ст.ст. 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,
постановив:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" задовольнити. 
Ухвалу Тиврівського районного суду Вінницької області від 21 травня 2021 року в частині стягнення із АТ "Приватбанк" судових витрат на професійну правничу допомогу скасувати. 
У задоволенні клопотання ОСОБА_1 про стягнення з Акціонерного товариства Комерційний банк "Приватбанк" судових витрат, пов`язаних з професійною правничою допомогою адвоката у розмірі 10 000 грн, відмовити.
В іншій частині ухвалу суду залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подання касаційної скарги до Верховного Суду.

Суддя-доповідач:                     В. В. Оніщук

Судді:                                             С. К. Медвецький

Т. О. Денишенко