Ухвала
19 серпня 2021 року
м. Київ
 
справа № 202/8158/19
провадження № 61-13853ск21 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Русинчука М. М. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Крата В. І., вирішуючи питання про відкриття касаційного провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 22 лютого 2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, територіальної громади в особі Дніпровської міської ради про визнання права власності на частину нерухомого майна за набувальною давністю, 
ВСТАНОВИВ:
У грудні 2019 року  ОСОБА_1 , ОСОБА_3 звернулися до суду з позовом до Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, територіальної громади в особі Дніпровської міської ради про визнання права власності на частину нерухомого майна за набувальною давністю.
 
Позов мотивований тим, що вони є співвласниками квартири АДРЕСА_1 , площею 49,6 кв. м. Їм належить по 1/3 частині зазначеної квартири. Інша 1/3 частина квартири належала на праві спільної сумісної власності ОСОБА_4 , яка приходилась ОСОБА_1 двоюрідною бабусею. Зазначали, що вони були єдиними родичами, яких мала ОСОБА_4 , а тому після її смерті жодна особа не зверталась до нотаріуса для отримання свідоцтва про право на спадщину. ОСОБА_1 вказувала, що вона здійснювала догляд за ОСОБА_4 , однак після смерті останньої не прийняла спадщину, оскільки на той час законодавством було передбачено лише дві черги спадкоємців та до жодної з них вона не відносилась. Після смерті ОСОБА_4 право власності на її частину квартири припинилось та жодна особа, включаючи державні органи, не набули право власності на вказану квартиру, а тому зазначена частина нерухомого майне є безхазяйною річчю. Позивачі наголошували, що вони протягом усього часу після смерті 
ОСОБА_4 володіли та користувалися цією частиною квартири.
 
Посилаючись на наведене, позивачі просили визнати право власності на 1/3 частину спірної квартири за набувальною давністю.
 
Рішенням Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 22 лютого 
2021 року у задоволенні позову ОСОБА_1 , ОСОБА_3 відмовлено.
 
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 липня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 22 лютого 2021 року залишено без змін.
12 серпня 2021 року (згідно штемпеля на поштовому конверті) ОСОБА_1 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, у якій її представник просить скасувати рішення та постанову судів попередніх інстанцій та ухвалити нове рішення про задоволення позову, посилаючись на порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів.
Європейський суд з прав людини зауважує, що спосіб, у який стаття 6 Конвенції застосовується до апеляційних та касаційних судів, має залежати від особливостей процесуального характеру, а також до уваги мають бути взяті норми внутрішнього законодавства та роль касаційних судів у них. Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді, може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19  грудня 1997 року).
Однією з основних засад судочинства є забезпечення права на касаційне оскарження судового рішення у випадках, встановлених законом (пункт 8 частини другої статті 129 Конституції України, пункт 9 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно з пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім випадків, якщо: касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; суд першої інстанції відніс справу до категорії малозначних помилково.
Відповідно до пункту 2 частини шостої статті 19 ЦПК України для цілей цього Кодексу малозначними справами є справи незначної складності, визнані судом малозначними, крім справ, які підлягають розгляду лише за правилами загального позовного провадження, та справ, ціна позову в яких перевищує двісті п`ятдесят розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Предметом касаційного оскарження є судове рішення, ухвалене у справі про визнання права власності на частину нерухомого майна за набувальною давністю.
Предметом касаційного оскарження є судові рішення, ухвалені у справі про визнання права власності на частину квартири за набувальною давністю. Справа № 202/8158/19 є справою незначної складності та не належить до виключень, передбачених пунктом 2 частини шостої статті 19 ЦПК України.
Європейський суд з прав людини зауважує, що національні суди мають вибирати способи такого тлумачення, які зазвичай можуть включати акти законодавства, відповідну практику, наукові дослідження тощо (VOLOVIK v. UKRAINE, № 15123/03, § 45, ЄСПЛ, 06 грудня 2007 року).
Тлумачення статті 19 ЦПК України свідчить, що малозначна справа є такою в силу своїх властивостей, незалежно від того чи визнавав її такою суд першої чи апеляційної інстанції. Оскільки частина шоста статті 19 ЦПК України розміщена в розділі 1 Загальних положень ЦПК України, то вона поширюються й на стадію касаційного провадження.
З урахуванням предмету позову, характеру правовідносин, складності справи, Верховний Суд вважає за можливе визнати цю справу малозначною.
Посилання на випадки, передбачені пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України за наявності яких судове рішення у малозначній справі підлягає касаційному оскарженню, касаційна скарга та додані до неї матеріали не містять. 
Відповідно до вимог пункту 1 частини другої статті 394 ЦПК України суд відмовляє                             у відкритті касаційного провадження у справі, якщо касаційну скаргу подано на судове рішення, що не підлягає касаційному оскарженню.
Таким чином, оскаржені рішення ухвалено у малозначній справі. Тому у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга подана на судові рішення, що не підлягають касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 19, 260, 389, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 22 лютого 
2021 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 липня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 , ОСОБА_3 до Індустріальної районної у місті Дніпрі ради, територіальної громади в особі Дніпровської міської ради про визнання права власності на частину нерухомого майна за набувальною давністю.
Копію ухвали, разом з доданими до скарги матеріалами направити особі, яка подавала касаційну скаргу. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді                                                                                                                        М. М. Русинчук
                                                                                                                                   Н. О. Антоненко
В. І. Крат