ПОСТАНОВА
Іменем України

15 липня 2021 року 
Київ
справа №803/1837/17
адміністративне провадження №К/9901/58429/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Юрченко В.П.,
суддів: Васильєвої І.А.,  Пасічник С.С., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньтабак» на постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2018 року (головуючий суддя Макарик В.Я., судді: Большакова О.О., Глушко І.В.) у справі №803/1837/17 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньтабак» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
ВСТАНОВИВ:
Товариство з обмеженою відповідальністю «Волиньтабак» (надалі - позивач, підприємство, товариство, платник податків) звернулося до Волинського окружного адміністративного суду із позовом до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби (надалі - відповідач, податковий орган, контролюючий орган), в якому просило визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 21 листопада 2017 року №0013414812, №0013434812 в частині застосування штрафних санкцій в сумі 22387,75 грн, №0013441405 в частині застосування штрафних санкцій в сумі 5910,75 грн, №0013474814, №0013384811 та №0013394811.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що виявлені перевіркою порушення є лише порушенням встановленого порядку ведення книги обліку розрахункових операцій (далі - КОРО) та не є неоприбуткуванням готівки, оскільки товариством була здійснена фіксація повної суми фактичних надходжень готівки у фіскальних звітних чеках РРО, касових книгах, книгах КОРО.
Рішенням Волинського окружного адміністративного суду від 14 березня 2018 року позов задоволено частково. Визнано протиправними та скасовано податкові повідомлення-рішення Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби від 21 листопада 2017 року №0013414812 в частині застосування штрафних санкцій в сумі 18  113,55 грн, №0013441405 в частині застосування штрафних санкцій в сумі 5  910,75, №0013384811 в частині застосування штрафних санкцій в сумі 17  896,55 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Частково задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що податковий орган правомірно застосував згідно з оскаржуваними податковими повідомленнями-рішеннями штрафні санкції за неоприбуткування готівкової виручки у КОРО реєстраційний номер 3000181575р/3 за 5 листопада 2017 року на підставі фіскального звітного чека №000238 в сумі 4477,55 грн; реєстраційний номер 3000091417р/4 за 9 січня 2017 року  на підставі фіскального звітного чека №701 в сумі 539,25 грн; реєстраційний номер 0318013722р/8 за 17 липня 2017 року на підставі фіскального звітного чека №01499 в сумі 4028,86 грн; реєстраційний номер 3000138545р/5 за 30 вересня 2017 року на підставі фіскального звітного чека №2158 в сумі 7120,60 грн та за 10 жовтня 2017 року на підставі фіскального звітного чека №2169 в сумі 2163,35 грн, у той час, як застосування штрафних санкцій за інші випадки неоприбуткування (несвоєчасного оприбуткування) готівки, які мали місце у 2015-2016 роках є безпідставним.
За результатами апеляційного перегляду судового рішення першої інстанції постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2018 року апеляційну скаргу податкового органу задоволено, рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 березня 2018 року    скасовано та прийнято нове, яким у задоволенні адміністративного позову відмовлено в повному обсязі.
Відмовляючи у задоволені позову, суд апеляційної інстанції виходив з того, що перевіркою виявлено неоприбуткування (несвоєчасне) оприбуткування готівкових коштів (виручки) у КОРО, за що податковим органом правомірно застосовано відповідальність, визначену абзацом третім статті 1 Указу Президента України від 12 червня 1995 року №436/95 «Про застосування штрафних санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки» (надалі - Указ №436/95).  
Не погодившись із судовими рішеннями, позивач звернувся з касаційною скаргою, у якій просить скасувати постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2018 року і залишити в силі рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 березня 2018 року у відповідній частині.
В обґрунтування вимог касаційної скарги позивач посилається на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального і процесуального права. Вказує на незастосування судами положень статті 250 Господарського кодексу України, якою визначено річний строк для застосування адміністративно-господарських санкцій за порушення норм з регулювання обігу готівки. Зазначає, що до спірних правовідносин не може бути застосовано положення Указу №436/95, оскільки він не регулює спірні правовідносини. 
Відповідачем 31 серпня 2018 року надано до суду відзив на касаційну скаргу, в якому посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення апеляційного суду, просить залишити його без змін, а касаційну скаргу залишити без задоволення. 
Верховний Суд, переглянувши рішення судів попередніх інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги з таких підстав.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що податковим органом 8 листопада 2017 року проведено фактичну перевірку підприємства з питань дотримання норм законодавства з питань регулювання обігу готівки, порядку здійснення платником податків розрахункових операцій, ведення касових операцій, наявності ліцензій, патентів, свідоцтв, у тому числі про виробництво та обіг підакцизних товарів, дотримання роботодавцем законодавства щодо укладення трудового договору, оформлення трудових відносин з працівниками (найманими особами) за період діяльності 2016-2017 роки.
8 листопада 2017 року відповідно до наказу контролюючого органу від 6 листопада 2017 року №2488 проведено фактичну перевірку за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника за адресою: м. Миколаїв, вул. Лесі Українки, 8, за результатами якої складено акт від 8 листопада 2017 року №212/28-06-РРО/21736857, яким встановлено порушення позивачем пункту 2,6 глави 2 постанови Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» (із змінами та доповненнями), а саме: неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне оприбуткування) готівкової виручки у книзі обліку розрахункових операцій №0318013722р/8 на підставі фіскального звітного чеку (Z-звіту) РРО від 9 січня 2017 року №701 на суму 539,25 грн та у книзі обліку розрахункових операцій №3000091417р/2    на підставі фіскального звітного чеку (Z-звіту) РРО від 17 липня 2017 року №01499 на суму 4 028,86 грн. 
На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 21 листопада 2017 року №0013474814, яким до позивача застосовано суму штрафних санкцій в розмірі 20 144,30 грн. 
8 листопада 2017 року згідно з наказом податкового органу від 6 листопада 2017 року №2489 проведено фактичну перевірку за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника за адресою: м.Луцьк, вул. Воїнів Інтернаціоналістів, 2 , за результатами якої складено акт від 9 листопада 2017 року №215/28-06-РРО/21736857, яким встановлено порушення позивачем пункту 2,6 глави 2  постанови Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» (із змінами та доповненнями), а саме: неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне оприбуткування) готівкової виручки у книзі обліку розрахункових операцій №3000091417р/4 на підставі фіскального звітного чеку (Z-звіту) РРО від 9 січня 2017 року №701 на суму 539,25 грн та у книзі обліку розрахункових операцій №3000091417р/2    на підставі фіскального звітного чеку (Z-звіту) РРО від 21 листопада 2015 року №275 на суму 642,90 грн, на загальну суму не оприбуткування готівки 1182,15 грн. 
На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 21 листопада 2017 року №0013441405, яким до позивача застосовано суму штрафних санкцій в розмірі 6 420,75 грн. 
8 листопада 2017 року на підставі наказу від 6 листопада 2017 року №2483 податковим органом проведено фактичну перевірку за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника за адресою: м.Луцьк, вул. Кравчука, 44-а , за результатами якої складено акт від 9 листопада 2017 року №217/28-06-РРО/21736857, яким встановлено порушення позивачем пункту 2,6 глави 2  постанови Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» (із змінами та доповненнями),  а саме: неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне оприбуткування) готівкової виручки у книзі обліку розрахункових операцій №30000181575р/3 на підставі фіскального звітного чеку (Z-звіту) РРО від 5 листопада 2017 року №000238 на суму 4 477,55 грн. 
На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 21 листопада 2017 року №0013434812, яким до позивача застосовано суму штрафних санкцій в розмірі 22 387,75 грн. 
8 листопада 2017 року на підставі наказу податкового органу від 6 листопада 2017 року  №2485 проведено фактичну перевірку за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника за адресою: м.Луцьк, вул. Карбишева, 1 , за результатами якої складено акт від 9 листопада 2017 року №219/28-06-РРО/21736857, яким встановлено порушення позивачем пункту 2,6 глави 2  постанови Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» (із змінами та доповненнями),  а саме: неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне оприбуткування) готівкової виручки у книзі обліку розрахункових операцій №3000077129р/4 на підставі фіскального звітного чеку (Z-звіту) РРО від 20 травня 2016 року №581 на суму 3 622,71 грн. 
На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 21 листопада 2017 року №0013414812, яким до позивача застосовано суму штрафних санкцій в розмірі 18 113,55 грн. 
8 листопада 2017 року на підставі наказу податкового органу від 6 листопада 2017 року  №2484 проведено фактичну перевірку за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника за адресою: м. Тернопіль, вул. Весела, 1 , за результатами якої складено акт від 8 листопада 2017 року №221/28-06-РРО/21736857, яким встановлено порушення позивачем пункту 2,6 глави 2    постанови Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» (із змінами та доповненнями),   (надалі - Положення №637), а саме: неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне оприбуткування) готівкової виручки у книзі обліку розрахункових операцій №3000138545р/5 на підставі фіскальних звітних чеків (Z-звіту) РРО від 30 вересня 2017 року №2158 на суму 7 120,60 грн та від 10 жовтня 2017 року №2169 на суму 2163,35 грн. 
На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 21 листопада 2017 року №0013394811, яким до позивача застосовано суму штрафних санкцій в розмірі 46 419,75 грн. 
8 листопада 2017 року на підставі наказу податкового органу від 6 листопада 2017 року  №2482 проведено фактичну перевірку за місцем фактичного провадження платником податків діяльності, розташування господарських або інших об`єктів права власності такого платника за адресою: м. Тернопіль, вул. Чехова, 2 , за результатами якої складено акт від 8 листопада 2017 року №222/28-06-РРО/21736857, яким встановлено порушення позивачем пункту 2,6 глави 2    постанови Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» (із змінами та доповненнями),  а саме: неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне оприбуткування) готівкової виручки у книзі обліку розрахункових операцій №3000174020р/2 на підставі фіскального звітного чеку (Z-звіту) РРО від 24 червня 2016 року №1657 на суму 3 579,31 грн. 
На підставі акту перевірки контролюючим органом прийнято податкове повідомлення-рішення від 21 листопада 2017 року №001338484, яким до позивача застосовано суму штрафних санкцій в розмірі 17 896,55 грн. 
Отже, наведеними перевірками зроблено висновок про порушення платником податків  пунктів 2.2, 2.6    постанови Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 року №637 «Про затвердження Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні» (із змінами та доповненнями),   а саме: неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне оприбуткування) готівкової виручки у книгах обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків Z-звітів на загальну суму 26 174,52 грн.
На підставі вищезазначених актів перевірки контролюючим органом 21 листопада 2017 року прийнято оскаржувані податкові повідомлення-рішення, якими до позивача на підставі абзацу третього статті 1 Указу  №436/95 застосовані штрафні санкції на загальну суму 130 872,65 грн.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права.
Відповідно до статті 25 Конституційного Договору між Верховною Радою України та Президентом України «Про основні засади організації функціонування державної влади і місцевого самоврядування в Україні на період до прийняття нової Конституції України» від 08 червня 1995 року № 1к/95-ВР (далі - Конституційний Договір) Президент України в межах своїх повноважень видає  укази і розпорядження, які є обов`язковими для виконання на всій території України, дає їх тлумачення. Президент України видає  укази з питань економічної реформи, не врегульованих чинним законодавством України, які діють до прийняття відповідних законів.
Положеннями абзацу третього статті 1 Указу № 436/95 (який втратив чинність згідно з  Указом Президента України від 20 червня 2019 року №418/2019) визначено, що у разі порушення юридичними особами всіх форм власності, фізичними особами - громадянами України, іноземними громадянами та особами без громадянства, які є суб`єктами підприємницької діяльності, а також постійними представництвами нерезидентів, через які повністю або частково здійснюється підприємницька діяльність, норм з регулювання обігу готівки у національній валюті, що встановлюються Національним банком України, до них застосовуються фінансові санкції у вигляді штрафу: за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.
6 липня 1995 року Верховною Радою України прийнятий Закон України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», у преамбулі якого вказано, що він визначає правові засади застосування РРО у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг. Дія його поширюється на всіх суб`єктів господарювання, їх господарські одиниці та представників (уповноважених осіб) суб`єктів господарювання, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковій формі. Встановлення норм щодо незастосування РРО у інших законах, крім Податкового кодексу, не допускається.
Пунктом 3 розділу ІІ Прикінцевих положень Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» визначено, що до приведення чинного законодавства у відповідність із цим Законом чинні закони та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Згідно з пунктом 13 статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані забезпечувати відповідність сум готівкових коштів на місці проведення розрахунків сумі коштів, яка зазначена в денному звіті РРО, а у випадку використання розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня. Такі вимоги не поширюються на фізичних осіб - підприємців, які є платниками єдиного податку та не зареєстровані платниками податку на додану вартість.
Пунктом 2.6 Положення № 637, яке втратило чинність 05 січня 2018 року згідно з постановою Правління Національного банку України від 29 грудня 2017 року № 148, установлено, що вся готівка, що надходить до кас, має своєчасно (у день одержання готівкових коштів) та в повній сумі оприбутковуватися.
Оприбуткуванням готівки в касах підприємств, які проводять готівкові розрахунки з оформленням їх касовими ордерами і веденням касової книги відповідно до вимог глави 4 цього Положення, є здійснення обліку готівки в повній сумі її фактичних надходжень у касовій книзі на підставі прибуткових касових ордерів.
У разі проведення готівкових розрахунків із застосуванням РРО або використанням розрахункової книжки (РК) оприбуткуванням готівки є здійснення обліку зазначених готівкових коштів у повній сумі їх фактичних надходжень у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО (даних РК) (абзаци перший - третій цього пункту).
Таким чином, як норма пункту 13  статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», так і норма пункту 2.6 Положення №637 встановлюють для суб`єкта підприємницької діяльності, який здійснює розрахункові операції готівкою із застосуванням РРО, обов`язок забезпечення обліку отриманих готівкових коштів в повній сумі надходжень від розрахункових операцій. При цьому такий облік згідно з пунктом 13  статті 3 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» здійснюється в денному звіті (за визначенням, наведеним у  статті 1 цього Закону, денний звіт - це документ встановленої форми, надрукований РРО, що містить інформацію про денні підсумки розрахункових операцій, проведених з його застосуванням), а згідно з пунктом 2.6 Положення № 637 - у книзі обліку розрахункових операцій на підставі фіскальних звітних чеків РРО.
Як уже було зазначено, абзацом третім статті 1 Указу №436/95 встановлювалась відповідальність за порушення суб`єктами підприємницької діяльності норм з регулювання обігу готівки у національній валюті у вигляді штрафу за неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки - у п`ятикратному розмірі неоприбуткованої суми.
Водночас, пунктом 1 частини першої  статті 17 Закону України  «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» передбачено фінансові санкції за порушення вимог цього  закону, а саме: за встановлення протягом календарного року в ході перевірки факту проведення розрахункових операцій з використанням РРО або розрахункових книжок на неповну суму вартості проданих товарів (наданих послуг); непроведення розрахункових операцій через РРО з фіскальним режимом роботи; невідповідності у юридичних осіб на місці проведення розрахунків суми готівкових коштів сумі коштів, зазначеній у денному звіті, більше ніж на 10 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленої законом на 1 січня податкового (звітного) року, а в разі використання юридичною особою розрахункової книжки - загальній сумі продажу за розрахунковими квитанціями, виданими з початку робочого дня; нероздрукування відповідного розрахункового документа, що підтверджує виконання розрахункової операції, або проведення її без використання розрахункової книжки на окремому господарському об`єкті такого суб`єкта господарювання.
Аналіз зазначених положень свідчить про те, що об`єктивна сторона обох порушень, як того, що визначено абзацом третім статті 1 Указу № 436/95, так і того, що визначене пунктом 1 частини першої  статті 17 Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг», фактично полягає у одних і тих самих діях.
Як убачається зі змісту статті 25 Конституційного Договору, метою постановлення Указу № 436/95 було врегулювання відносин щодо належного обліку готівкових операцій суб`єктами підприємницької діяльності, які до цього не були належним чином урегульовані іншими законодавчими актами, а термін його дії обмежувався прийняттям відповідного закону.
Оскільки шляхом прийняття Закону України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» ці правовідносини врегулював законодавчий орган, то Указ № 436/95 припинив дію як у частині визначення складу такого правопорушення як неоприбуткування (неповне та/або несвоєчасне) оприбуткування у касах готівки, так і в частині встановлених за таке правопорушення санкцій, його положення уже не могло застосовуватися.
Колегія суддів дійшла висновку про незастосовність до спірних правовідносин положень абзацу третього статті 1 Указу № 436/95, та вважає за необхідне зазначити про неможливість їх застосування у правовідносинах, що виникли після набрання чинності  Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг».
Верховний Суд враховує правові висновки, зазначені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року по справі №1340/3510/18, у якій суд відступив від правової позиції, викладеної Верховним Судом України у постанові від 2 квітня 2013 року № 2-77а13, зазначивши про незастосовність положень абзацу третього статті 1 Указу №436/95 та про неможливість їх застосування після набрання чинності  Законом України «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг». 
З огляду на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, колегія суддів  зазначає, що застосування податковим органом штрафу в спірних правовідносинах на підставі абзацу третього статті 1 Указу №436/95 є неправомірним.
Ураховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, про наявність підстав для часткового задоволення касаційної скарги позивача та задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Відповідно до частини третьої ст. 341 КАС України, суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, а також у разі  необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Відтак, Верховний Суд  дійшов висновку про необхідність вийти  за межі доводів та вимог касаційної скарги  з метою застосування  правових висновків, зазначених в постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 травня 2020 року по справі №1340/3510/18.
Відповідно до пункту 1 частини третьої  статті 349 Кодексу адміністративного судочинства України  суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню (частина перша та третя  статті 351 Кодексу адміністративного судочинства України).
З огляду на зазначене, Верховний Суд приходить до висновку, що при ухваленні оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій допустили порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального  права , що є підставою для скасування судових рішень та прийняття нового рішення про задоволення позовних вимог, а тому касаційна скарга позивача підлягає частковому задоволенню.
Керуючись статтями  341, 344, 349, 351, 352, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного, Суд
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньтабак» задовольнити частково.
Рішення Волинського окружного адміністративного суду від 14 березня 2018 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 5 липня 2018 року у справі №803/1837/17 скасувати і прийняти нову постанову.
Адміністративний позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Волиньтабак» до Офісу великих платників податків Державної фіскальної служби про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 21 листопада 2017 року №0013414812, №0013434812 в частині застосування штрафних санкцій в сумі 22387,75 грн, №0013441405 в частині застосування штрафних санкцій в сумі 5910,75 грн, №0013474814, №0013384811 та №0013394811 задовольнити.
Визнати протиправними та скасувати податкові повідомлення-рішення від 21 листопада 2017 року №0013414812, №0013434812 в частині застосування штрафних санкцій в сумі 22387,75 грн, №0013441405 в частині застосування штрафних санкцій в сумі 5910,75 грн, №0013474814, №0013384811 та №0013394811.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко
І.А. Васильєва 
 С.С. Пасічник ,
Судді Верховного Суду