Ухвала
 
16 липня 2021 року
м. Київ
 
справа № 202/1722/19
провадження № 61-8370ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Ступак О. В., розглянувши заяву ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відвід судді-доповідачу Ступак Ольги В`ячеславівни у справі за позовами  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Державної казначейської служби України в особі Головного управління Державної казначейської служби України у Дніпропетровській області, треті особи: Головне управління Національної поліції в Дніпропетровської області, Головне управління Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровської області, про відшкодування моральної шкоди, завданої незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури та суду, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року,
 
ВСТАНОВИВ:
 
07 червня 2021 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року.
 
Ухвалою Верховного Суду від 14 червня 2021 року зазначену касаційну скаргу залишено без руху для усунення виявлених недоліків до 15 липня 2021 року, але не більше десяти днів з дня отримання ухвали.
 
У липні 2021 року від ОСОБА_1 , ОСОБА_2 до Верховного Суду надійшли матеріали на усунення недоліків касаційної скарги та заява про відвід судді Верховного Суду Ступак О. В., яка обґрунтована тим, що остання незаконно відмовила позивачам у доступі до правосуддя (незаконно відмовила у розгляді касаційної скарги), застосувавши положення статті 185 цього Кодексу, які не підлягали застосуванню, про що суддею постановлена незаконна ухвала від 14 червня 
2021 року про зобов`язання позивачів надати відсутні у них докази на підтвердження дати отримання копії оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції, а у разі невиконання цієї незаконної ухвали від 14 червня 2021 року касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута позивачами, тобто суддя унеможливила таким чином реалізацію позивачами наданих їм процесуальних прав, зокрема, права на касаційне оскарження постанови Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року.
 
Розглядаючи заяву  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відвід судді Верховного Суду Ступак О. В., суд виходить із такого.
 
Відповідно до статті 36 ЦПК України суддя не може розглядати справу і підлягає відводу (самовідводу), якщо: він є членом сім`ї або близьким родичем (чоловік, дружина, батько, мати, вітчим, мачуха, син, дочка, пасинок, падчерка, брат, сестра, дід, баба, внук, внучка, усиновлювач чи усиновлений, опікун чи піклувальник, член сім`ї або близький родич цих осіб) сторони або інших учасників судового процесу, або осіб, які надавали стороні або іншим учасникам справи правничу допомогу у цій справі, або іншого судді, який входить до складу суду, що розглядає чи розглядав справу; він брав участь у справі як свідок, експерт, спеціаліст, перекладач, представник, адвокат, секретар судового засідання або надавав стороні чи іншим учасникам справи правничу допомогу в цій чи іншій справі; він прямо чи побічно заінтересований у результаті розгляду справи; було порушено порядок визначення судді для розгляду справи; є інші обставини, що викликають сумнів в неупередженості або об`єктивності судді. До складу суду не можуть входити особи, які є членами сім`ї, родичами між собою чи родичами подружжя. Незгода сторони з процесуальними рішеннями судді, рішення або окрема думка судді в інших справах, висловлена публічно думка судді щодо того чи іншого юридичного питання не може бути підставою для відводу.
 
Згідно з частинами другою та третьою статті 40 ЦПК України питання про відвід судді вирішує суд, який розглядає справу. Суд задовольняє відвід, якщо доходить висновку про його обґрунтованість. Якщо суд доходить висновку про необґрунтованість заявленого відводу, він вирішує питання про зупинення провадження у справі. У такому випадку вирішення питання про відвід судді здійснюється суддею, який не входить до складу суду, що розглядає справу, і визначається у порядку, встановленому частиною першою статті 33 цього Кодексу.
 
Зміст заяви  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 про відвід судді Ступак О. В. не свідчить про наявність підстав, передбачених статтею 36 ЦПК України.
 
Доводи заявників про те, що суддя Верховного Суду Ступак О. В. відмовляє 
 ОСОБА_1 , ОСОБА_2 у доступі до правосуддя є безпідставними з огляду на таке.
 
Так, наведеною вище ухвалою Верховного Суду від 14 червня 2021 року касаційну скаргу  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 залишено без руху, оскільки вона подана з пропуском строку на касаційне оскарження. При цьому вирішити питання про поновлення строку на касаційне оскарження з підстав, зазначених у касаційній скарзі, не можливо, оскільки заявниками до касаційної скарги не додані відповідні докази, які підтверджують дату отримання копії оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції саме 12 травня 2021 року.
 
Відповідно до частини другої статті 390 ЦПК України учасник справи, якому повне судове рішення не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на касаційне оскарження, якщо касаційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому такого судового рішення.
 
Частиною першою статті 127 ЦПК України передбачено, що суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.
 
Безпідставне поновлення строку на оскарження судового рішення, що набрало законної сили, є порушенням вимог статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод. Зазначена конвенційна норма зобов`язує щоб судові процедури були справедливі для обох сторін справи.
 
Європейський суд з прав людини зауважив, що норми, які регулюють строки подачі скарг, безсумнівно, спрямовані на забезпечення належного здійснення правосуддя і юридичної визначеності. Зацікавлені особи мають розраховувати на те, що ці норми будуть застосовані (рішення ЄСПЛ від 21 грудня 2010 року у справі «Перетяка і Шереметьєв проти України», № 17160/06 та № 35548/06).
 
Отже, встановлення судом дати отримання оскаржуваного рішення є обов`язковим при вирішенні питання про поновлення строку на оскарження. Оскільки на час вирішення питання про відкриття касаційного провадження у суду касаційної інстанції відсутні матеріали справи, тому встановити дату отримання заявником оскаржуваного судового рішення можливо тільки із матеріалів, наданих самим заявником.
Вимога суду про підтвердження дати отримання оскаржуваного судового рішення спрямована на забезпечення можливості вирішення процесуального питання про поновлення процесуального строку.
 
Твердження заявників про відсутність у них повідомлень про вручення поштових відправлень, які б підтвердили указану ними дату отримання оскаржуваного рішення, оскільки такі знаходяться у матеріалах справи, не знімає обов`язку із осіб, які звертаються до суду із заявами про поновлення строку на оскарження судового рішення довести обставини, на які вони посилаються, на підтвердження наявності підстав для поновлення строку. Ознайомитись із матеріалами справи, та зробити необхідні копії є правом кожного учасника процесу.
 
Ухвалення судом процесуального рішення про залишення без руху касаційної скарги не є відмовою у доступ до правосуддя, а навпаки - є наданням можливості учаснику справи усунути недоліки процесуального звернення, з метою його розгляду судом по суті.
 
Вищевикладене свідчить про те, що доводи заяви про відвід судді Ступак О. В. по своїй суті є незгодою заявників з прийнятим суддею процесуальним рішенням, що відповідно до статті 36 ЦПК України не є підставою для відводу судді.
 
Необґрунтоване усунення судді від участі у розгляді певної справи є порушенням права на справедливий суд, так само як і незадоволення обґрунтованої заяви про відвід судді.
 
Інші твердження заяви про відвід, як то: суддя діяла в особистих інтересах (кар`єризм, протекціонізм, бажання отримати взаємну послугу від Держави, заручитись її підтримкою при вирішенні якого-небудь питання - є нічим не підтвердженими суб`єктивними домислами заявників.
 
За матеріалами касаційного провадження на постанову Дніпровського апеляційного суду від 08 квітня 2021 року у справі № 202/1722/19 подано чотири касаційні скарги: Державною казначейською службою України, Головним управлінням Національної поліції в Дніпропетровській області, Головним управлінням Міністерства внутрішніх справ України в Дніпропетровській області, ОСОБА_1 та ОСОБА_2 . Усі чотири касаційні скарги залишено судом без руху для усунення недоліків.
 
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про необґрунтованість заявленого  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 відводу судді Ступак О. В., тому відповідно до частини третьої статті 40 ЦПК України питання про відвід судді підлягає передачі на розгляд іншому судді, визначеному у порядку, встановленому частиною першою статті 33 ЦПК України.
 
Керуючись статтями 33, 36, 40 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Відвід, заявлений  ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , судді Верховного Суду Ступак Ользі В`ячеславівні визнати необґрунтованим.
 
Заяву про відвід судді Ступак Ольги В`ячеславівни передати іншому судді у порядку, передбаченому статтею 40 ЦПК України.
 
Ухвала набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя                                                                                                           О. В. Ступак