ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

10 серпня 2021 року

м. Харків

справа № 643/15016/20

провадження № 22-ц/818/3777/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В. 

суддів: Кругової С.С., Пилипчук Н.П.,

за участю секретаря: Сізонової О.О.

учасники справи:

позивач – ОСОБА_1 ,

відповідач – Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна правова компанія «Бонд Інтелект Груп»

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом ОСОБА_1  до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна правова компанія «Бонд Інтелект Груп» про визнання недійсним п. 3.1. Договору № 2 від 20.12.2018 про надання послуг, направлених на продаж об`єкту нерухомості за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 березня 2021 року, постановлене під головуванням судді Новіченко Н.В., в залі суду в місті Харкові (повний текст судового рішення складено 22 березня 2021 року), -
в с т а н о в и в:
У вересні 2020 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна правова компанія «Бонд Інтелект Груп» про визнання недійсним п. 3.1. Договору № 2 від 20.12.2018 про надання послуг, направлених на продаж об`єкту нерухомості.
Рішенням Московського районного суду м. Харкова від 10 березня 2021 року позов задоволено частково. Визнано недійсним п. 3.1. Договору № 2 від 20.12.2018 року про надання послуг, направлених на продаж об`єкта нерухомості, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжнародна правова компанія «Бонд Інтелект Груп» в частині: «при направленні Клієнтом вимоги BIG про розірвання цього Договору або поданні позовної заяви про визнання недійсним (розірвання) Договору, або».     Відмовлено у задоволенні позову про визнання недійсним п. 3.1. Договору № 2 від 20.12.2018 року про надання послуг, направлених на продаж об`єкта нерухомості, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжнародна правова компанія «Бонд Інтелект Груп» в частині: «Пошук особи, бажаючої придбати об`єкт нерухомості, BIG здійснює безоплатно, за виключенням нижчезазначених випадків: - при ухиленні Клієнта від виконання умов даного Договору, або при ухиленні Клієнта від укладення договору купівлі-продажу з покупцем, знайденим BIG, за бажану ціну продажу, або при продажу, даруванні, а також при іншому способі відчуження об`єкта нерухомості через іншого посередника, а також самостійно, або через представника, Клієнт сплачує BIG винагороду в розмірі 5 (п`яти) відсотків від ціни продажу, зазначеній у п. 1.2. даного Договору».      Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна правова компанія «Бонд Інтелект Груп» на користь держави судовий збір в розмірі 336,32 грн. 
Додатковим рішенням Московського районного суду м. Харкова від 06 квітня 2021 року Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Міжнародна правова компанія «Бонд Інтелект Груп» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 4 000 грн.
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить скасувати рішення суду першої інстанції від 10 березня 2021 року та ухвалити нове рішення, яким її позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.
Посилається на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права; позивач зазначає, що предметом Договору про надання послуг, направлених на продаж об`єкта нерухомості, від 20.12.2018 року, укладеного між нею та відповідачем, є безоплатне надання товариством послуг, спрямованих на продаж об`єкта нерухомості. При цьому ОСОБА_1 вважає, що пункт 3.1. вказаного Договору містить несправедливі умови про обов`язок клієнта сплачувати виконавцю винагороду в розмірі 5% від ціни продажу. Така умова договору не забезпечує задоволення потреб клієнта та досягнення мети договору про надання послуг. Апелянт також вказувала, що орієнтовний розрахунок її витрат на правничу допомогу за представництво інтересів апелянта при розгляді даної справи складає 10 000 грн. 
Товариство з обмеженою відповідальністю «Міжнародна правова компанія «Бонд Інтелект Груп» надало відзив на апеляційну скаргу, просило залишити апеляційну скаргу позивачки без задоволення, а рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 березня 2021 року – залишити без змін.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, судова колегія вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч.1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
У разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 березня 2021 року оскаржується позивачкою лише в частині вимог, у задоволенні яких їй відмовлено. Рішення суду в частині визнання недійсним п. 3.1. Договору № 2 від 20.12.2018 року про надання послуг, направлених на продаж об`єкта нерухомості, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжнародна правова компанія «Бонд Інтелект Груп» в частині: «при направленні Клієнтом вимоги BIG про розірвання цього Договору або поданні позовної заяви про визнання недійсним (розірвання) Договору, або», сторонами не оскаржується та судом апеляційної інстанції не переглядається.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним п. 3.1. Договору № 2 від 20.12.2018 року про надання послуг, направлених на продаж об`єкта нерухомості, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжнародна правова компанія «Бонд Інтелект Груп» в частині: «Пошук особи, бажаючої придбати об`єкт нерухомості, BIG здійснює безоплатно, за виключенням нижчезазначених випадків: - при ухиленні Клієнта від виконання умов даного Договору, або при ухиленні Клієнта від укладення договору купівлі-продажу з покупцем, знайденим BIG, за бажану ціну продажу, або при продажу, даруванні, а також при іншому способі відчуження об`єкта нерухомості через іншого посередника, а також самостійно, або через представника, Клієнт сплачує BIG винагороду в розмірі 5 (п`яти) відсотків від ціни продажу, зазначеній у п. 1.2. даного Договору», суд першої інстанції виходив з того, що вказаний пункт договору жодним чином не обмежує право позивача вільно розпоряджатися своїм майном, а лише покладає на позивача обов`язок сплатити відповідачу винагороду в тому випадку, якщо ОСОБА_1 під час дії договору з відповідачем здійснить відчуження належної їй квартири через іншого посередника, самостійно або через представника. При цьому, підписавши договір, позивачка добровільно погодилася на вищевказані умови.
Такі висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
Судом встановлено, що 20 грудня 2018 року між ОСОБА_1 (далі – клієнт) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжнародна правова компанія «Бонд Інтелект Груп» (далі – BIG) було укладено Договір № 2 про надання послуг, направлених на продаж об`єкта нерухомості, відповідно до п. 1.1. якого відповідач зобов`язується безоплатно надати послуги Клієнту, спрямовані на відчуження нерухомого майна (об`єкта нерухомості), а Клієнт доручає BIG надати послуги на умовах даного Договору (а.с.8-12).
Пунктом 1.2. вказаного Договору визначені характеристики об`єкта нерухомості, яким є однокімнатна ізольована квартира за адресою: АДРЕСА_1 , АДРЕСА_2 , ЖСК «Меридиан». Бажана ціна продажу: 24 000 доларів США (еквівалент 667 000 грн.).
Власник об`єкта нерухомості – ОСОБА_1 (п. 1.3. Договору).
За умовами п. 2.1.2. Договору, BIG зобов`язується здійснювати пошук третіх осіб, які бажають придбати об`єкт нерухомості.
Відповідно до п. 3.1. Договору пошук особи, яка бажає придбати об`єкт нерухомості, BIG здійснює безоплатно, за винятком наведених нижче випадків:
-при направленні Клієнтом вимоги BIG про розірвання даного Договору або подачі позовної заяви про визнання недійсним (розірвання) Договору, або при ухиленні Клієнта від виконання умов даного Договору, або при ухиленні Клієнта від укладенні договору купівлі-продажу з покупцем, знайденим BIG, за бажану ціну продажу, або при продажі, даруванні, а також при іншому способі відчуження об`єкта нерухомості через іншого посередника, а також самостійно, або через представника, Клієнт сплачує BIG винагороду у розмірі 5 (п`яти) процентів від ціни продажу, яка вказана у п. 1.2. даного Договору.
Як на підставу позовних вимог про визнання недійсним п. 3.1. Договору № 2 від 20.12.2018 року про надання послуг, направлених на продаж об`єкта нерухомості, укладеного між ОСОБА_1 та Товариством з обмеженою відповідальністю «Міжнародна правова компанія «Бонд Інтелект Груп» в частині: «Пошук особи, бажаючої придбати об`єкт нерухомості, BIG здійснює безоплатно, за виключенням нижчезазначених випадків: - при ухиленні Клієнта від виконання умов даного Договору, або при ухиленні Клієнта від укладення договору купівлі-продажу з покупцем, знайденим BIG, за бажану ціну продажу, або при продажу, даруванні, а також при іншому способі відчуження об`єкта нерухомості через іншого посередника, а також самостійно, або через представника, Клієнт сплачує BIG винагороду в розмірі 5 (п`яти) відсотків від ціни продажу, зазначеній у п. 1.2. даного Договору», ОСОБА_1 посилалася на те, що вищевказані умови п. 3.1. Договору є несправедливими та такими, що порушують її права як споживача у розумінні Закону України «Про захист прав споживачів». Так, позивачка вказує на те, що в укладеному сторонами договорі наслідки розірвання договору (в т.ч. в судовому порядку), зокрема, за ініціативою клієнта, передбачають утримання на користь виконавця 5 відсотків від ціни продажу об`єкта нерухомості, зазначеної у п. 1.2. Договору. Оспорюваний п. 3.1. Договору зобов`язує споживача отримати послугу тільки від одного виконавця, що ставить клієнта (споживача) у нерівне становище відносно інших споживачів та/або виконавців, а також є порушенням в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів»; наслідком самостійного відчуження або через іншого посередника є обов`язок клієнта сплатити у будь-якому випадку винагороду виконавцю. Умова п. 3.1. Договору зобов`язує у будь-якому випадку сплатити виконавцю винагороду, навіть якщо основна мета цього договору (пошук особи – покупця нерухомості) не буде досягнута, що є несправедливою умовою в розумінні п. 16 ч. 1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів». При цьому, будь-яка відповідальність, компенсація відповідача за порушення умов Договору відсутня, і в разі невиконання або неналежного виконання виконавцем обов`язків за цим Договором, клієнт лише обмежений можливістю звернення до керівництва компанії з повідомленням про такий факт. ОСОБА_1 вказує на те, що в супереч приписів ст. ст. 316, 317, 319, 321 Цивільного кодексу України оспорювані умови Договору ставлять клієнта у залежність від дій виконавця, оскільки позивачка обмежена у праві вільно розпоряджатися своїм майном, зокрема, при відчуженні майна шляхом продажу, дарування, а також будь-яким іншим способом відчуження через іншого посередника, а також самостійно або через представника, клієнт зобов`язаний сплатити виконавцю винагороду у розмірі 5 (п`яти) процентів від ціни продажу, яка вказана у п. 1.2. даного Договору. Тобто, за умови автоматичної пролонгації спірного договору (право розірвати спірну угоду також зумовлює сплату винагороди), обмеження будь-яким іншим способом відчуження майна, окрім як через уповноважених представників відповідача, порушується принцип рівності сторін договору, учасником якого є позивач.
Відповідно до ст. 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагентів та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Цивільного Кодексу України, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно ст. 628 ЦК зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Істотними умовами договору є умова про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі інші умови, щодо яких за заявою хоча б однією із сторін має бути досягнуто згоди.
Відповідно до ст. 901 ЦК України, за договором про надання послуг одна сторона (виконавець) зобов`язується за завданням другої сторони (замовника) надати послугу, яка споживається в процесі вчинення певної дії або здійснення певної діяльності, а замовник зобов`язується оплатити виконавцеві зазначену послугу, якщо інше не встановлено договором.
Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.
Зі змісту ч. 1 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами 1- 3, 5 та 6 статті 203 Цього Кодексу
Згідно ч. 3 ст. 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Нормами цивільного законодавства передбачено як визнання правочину недійсним в цілому, так і визнання недійсним окремих його положень, а також передбачено можливість визнання правочину недійсним в цілому, якщо недійсність окремих його положень тягне за собою недійсність інших його частин і недійсність правочину в цілому.
У пункті 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними» судам роз`яснено, що відповідно до статті 15 ЦК України необхідно розмежовувати види недійсності правочинів: нікчемні правочини - якщо їх недійсність встановлена законом (частина перша статті 219, частина перша статті 220, частина перша статті 224 тощо), та оспорювані - якщо їх недійсність прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує їх дійсність на підставах, встановлених законом (частина друга статті 222, частина друга статті 223, частина перша статті 225 ЦК тощо). Нікчемний правочин є недійсним через невідповідність його вимогам закону та не потребує визнання його таким судом. Оспорюваний правочин може бути визнаний недійсним лише за рішенням суду.
Обгрунтовуючи позовні вимоги,  ОСОБА_1 вказувала, що у порушення вимог ч.1 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» оспорюваний пункт договору містить умови, які є несправедливими та допускають істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживачу.
Так, статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» передбачено, що продавець (виконавець, виробник) не повинен включати у договори із споживачем умови, які є несправедливими.
Умови договору є несправедливими, якщо всупереч принципу добросовісності його наслідком є істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача.
Несправедливими є, зокрема, умови договору про установлення обов`язкових для споживача умов, з якими він не мав реальної можливості ознайомитися перед укладенням договору.
Матеріали справи свідчать про те, що відповідно до п. 3.1. Договору пошук особи, яка бажає придбати об`єкт нерухомості, BIG здійснює безоплатно, за винятком наведених нижче випадків: при направленні Клієнтом вимоги BIG про розірвання даного Договору або подачі позовної заяви про визнання недійсним (розірвання) Договору, або при ухиленні Клієнта від виконання умов даного Договору, або при ухиленні Клієнта від укладенні договору купівлі-продажу з покупцем, знайденим BIG, за бажану ціну продажу, або при продажі, даруванні, а також при іншому способі відчуження об`єкта нерухомості через іншого посередника, а також самостійно, або через представника, Клієнт сплачує BIG винагороду у розмірі 5 (п`яти) процентів від ціни продажу, яка вказана у п. 1.2. даного Договору.
Зобов`язання клієнта по оплаті послуг не виникають автоматично, а пов`язані причинно-наслідковим зв`язком саме з недобросовісними вольовими діями клієнта, що суперечать умовам договору (продаж нерухомого майна самостійно, через третіх осіб, ухилення від виконання договору, тощо). Тому такі умови договору не можуть вважатися несправедливими.
Згідно ст. ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Посилання ОСОБА_1 на наявність несправедливих умов договору про надання послуг, направлених на продаж об`єкта нерухомості, не підтверджуються належними та допустимими доказами. 
Несправедливі умови договору мають наслідком істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків. 
Позивачем не надано доказів, на підтвердження того, що умови спірного пункту договору порушують принцип добросовісності, призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін та завдають шкоди, як споживачеві.
Крім того, матеріали справи не містять відомостей, що позивачка з 2018 року зверталася з пропозиціями про внесення змін до умов договору про надання послуг, направлених на продаж об`єкта нерухомості; зокрема, щодо можливості внесення змін та доповнень до пункту 3.1. даного договору, що свідчить про її згоду з умовами вказаного договору.
Висновок суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним пункту 3.1. Договору, - відповідає вимогам закону та обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги не спростовують висновки суду першої інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Враховуючи викладене, судова колегія приходить до висновку, що рішення суду в оскаржуваній частині ухвалене з додержанням вимог матеріального та процесуального права.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 367, 368, 369, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України суд, -
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Московського районного суду м. Харкова від 10 березня 2021 року в частині відмови у задоволенні позову – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий: О.В. Маміна 

Судді:                                                                   С.С. Кругова

Н.П. Пилипчук

Повне судове рішення виготовлено 13.08.2021 року.