ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 серпня 2021 року

м. Харків

справа №953/18707/20

провадження №22-ц/818/4573/21

Харківський апеляційний суд у складі:

Головуючого: Маміної О.В. ,

суддів: Котелевець А.В., Пилипчук Н.П.,
за участю секретаря: Сізонової О.О.
учасники справи:

позивач:  ОСОБА_1 ,

відповідач:  ОСОБА_2 (помер ІНФОРМАЦІЯ_1 )

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Харкові цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення 3% річних та індексу інфляції
за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 
на ухвалу Київського районного суду м. Харкова від 25 травня 2021 року у складі судді Божко В.В.,-

в с т а н о в и в:
       16.11.2020 позивач ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до  ОСОБА_2 , в якому просить стягнути з відповідача на свою користь 3% річних у розмірі 17523 грн., 27 коп.; індекс інфляції у розмірі 35000 грн.
       Ухвалою Київського районного суду м. Харкова від 25 травня 2021 року провадження у вказаній справі – закрито, у зв`язку зі смертю відповідача   ОСОБА_2 .
       В апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на порушення судом норм матеріального та неправильне застосування норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду та направити справу до суду першої інстанції для вирішення питання про зупинення провадження у справі.
       Зазначає, що суд дійшов до неправильного висновку, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва, оскільки ст. 1218 ЦК України передбачає, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Тобто, за загальним правилом, цивільне законодавство передбачає передання у спадщину усіх прав та обов`язків спадкодавця. Винятки з цього правила закріплені у ст. 1219 ЦК України (права та обов`язки особи, які не входять до складу спадщини) та ст. 1231 ЦК України (спадкування обов`язку відшкодувати майнову шкоду (збитки) та моральну шкоду, яка була завдана спадкодавцем). 
Вважає, що відшкодування 3 % річних та індексу інфляції у силу компенсаційного характеру належить до відшкодування майнової шкоди, заподіяної несвоєчасним виконанням грошового зобов`язання, а тому до спадкоємця переходить обов`язок відшкодувати майнову шкоду (збитки), яка була завдана спадкодавцем. Суд першої інстанції взагалі не навів в ухвалі жодної норми матеріального права, з якої він зробив висновок, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
       Відзиву на апеляційну скаргу не надходило.
       Перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду першої інстанції, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України - в межах доводів апеляційної скарги і вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, враховуючи наступне.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.        Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
       Вирішуючи питання про закриття провадження у справі у зв`язку зі смертю відповідача, суд першої інстанції виходив з того, що спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Такі висновки суду першої інстанції не відповідають вимогам закону та фактичним обставинам справи.
       Матеріалами справи встановлено, що 20.12.2007 року між сторонами укладений договір позики, що підтверджується розпискою, згідно з якою позивач надав позику відповідачу у сумі 200000 грн. без встановлення строку, отже, відповідач повинен сплатити борг за вимогою. Рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2020 року позов ОСОБА_1 задоволений. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1  заборгованість за розпискою від 20.12.2007 у розмірі 200000 грн та проценти у розмірі 220 962 грн 98 коп. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь  ОСОБА_1  сплачений судовий збір у розмірі 4365 грн 50 коп. Рішення законної сили не набрало, справа перебуває на стадії апеляційного розгляду.
        ОСОБА_2 , помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , про що 13 січня 2021 року, Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), складено актовий запис №841, що підтверджується свідоцтвом про смерть серії НОМЕР_1   (а.с.31).        
Звернувшись до суд з позовом ОСОБА_1 мотивував свої вимоги тим, що рішенням Київського районного суду м. Харкова від 27 лютого 2020 року з відповідача на його користь стягнуто борг за договором позики в сумі 200 000 грн. та процентів за користування грошовими коштами за період з 20.12.2007 по 2.7.10.2017. Однак під час розгляду даної справи він не ставив питання про застосування передбачених ст. 625 ЦК України наслідків порушення грошового зобов`язання: індексу інфляції за весь час прострочення, а також трьох процентів річних від простроченої суми, що, відповідно до його розрахунків становить: 17523,27 грн -3 % річних та 35 000 грн. - індексу інфляції.
       Відповідно до ч. 4 ст. 25 ЦК України, цивільна правоздатність фізичної особи припиняється у момент її смерті.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Статтями 1218, 1219 ЦК України передбачено, що до складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Не входять до складу спадщини права та обов`язки, що нерозривно пов`язані з особою спадкодавця, зокрема: 1) особисті немайнові права; 2) право на участь у товариствах та право членства в об`єднаннях громадян, якщо інше не встановлено законом або їх установчими документами; 3) право на відшкодування шкоди, завданої каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 4) право на аліменти, пенсію, допомогу або інші виплати, встановлені законом; 5) права та обов`язки особи як кредитора або боржника, передбачені ст.608 цього Кодексу.
       Предметом спірних правовідносин є відшкодування позивачу збитків, завданих внаслідок порушення боржником ОСОБА_2 грошового зобов`язання за договором позики від 20.12.2007 року.
       В силу положення статті 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
       Частиною другою статті 625 ЦК України визначено обов`язок боржника, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3 % річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
       Відтак, у разі несвоєчасного виконання боржником грошового зобов`язання у нього в силу закону (частини другої статті 625 ЦК України) виникає обов`язок сплатити кредитору, поряд із сумою основного боргу, суму інфляційних втрат, як компенсацію знецінення грошових коштів за основним зобов`язанням внаслідок інфляційних процесів у період прострочення їх оплати, та 3 % річних від простроченої суми.
       У кредитора згідно з частиною другою статті 625 ЦК України є право вимоги до боржника щодо сплати інфляційних втрат та 3 % річних за період прострочення в оплаті основного боргу.
       Відповідно до висновку Великої Палати Верховного Суду у постанові від 07 квітня 2020 року у справі № 910/4590/19 (провадження № 12-189гс19) зобов`язання зі сплати інфляційних втрат та 3 % річних є акцесорним, додатковим до основного, залежить від основного зобов`язання і поділяє його долю. Відповідно, й вимога про їх сплату є додатковою до основної вимоги (пункт 43 постанови).
       За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку про те, що спірні правовідносини допускають правонаступництво.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.251 ЦПК України суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі смерті або оголошення фізичної особи померлою, яка була стороною у справі, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво. Провадження у праві зупиняється до залучення до участі у справі правонаступника чи законного представника, що визначено п.1 ч.1 ст.253 ЦПК України.
Відповідно до п.7 ч.1 статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які були однією із сторін у справі, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Згідно зі ст. 55 ЦПК України у разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу.
Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
Отже, провадження у справі підлягає закриттю лише у випадку, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
Цивільно-процесуальний кодекс України визначає порядок процесуального правонаступництва лише у тих справах, де сторона учасник процесу, вибула з певних причин, у тому числі й у зв`язку зі смертю після відкриття провадження у справі. У позовному провадженні процесуальне правонаступництво відбувається в тих випадках, коли права або обов`язки одного із суб`єктів спірного матеріального правовідношення в силу тих або інших причин переходять до іншої особи, яка не брала участі у цьому процесі. Отже, процесуальне правонаступництво тісно пов`язане з матеріальним, оскільки процесуальне правонаступництво передбачає перехід суб`єктивного права або обов`язку від однієї особи до іншої в матеріальному праві. При цьому не залежно від підстав матеріального правонаступництва, процесуальне правонаступництво допускається лише після того, як відбудеться заміна в матеріальному правовідношенні.
Процесуальне правонаступництво - це заміна сторони або третьої особи (правопопередника) іншою особою (правонаступником) у зв`язку із вибуттям із процесу суб`єкта спірного або встановленого рішенням суду правовідношення, за якої до правонаступника переходять усі процесуальні права та обов`язки правопопередника і він продовжує в цивільному судочинстві участь останнього.
Суд зобов`язаний залучити до участі у справі правонаступника сторони або третьої особи, якщо спірні правовідносини допускають правонаступництво прав та обов`язків відповідної особи, а правонаступник існує. 
       Оскільки позов про стягнення сум, передбачених ст. 625 ЦК України, пред`явлено за життя ОСОБА_2 , спірні правовідносин допускають правонаступництво, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції мав вирішити питання про зупинення провадження та залучення до участі у справі правонаступників ОСОБА_2 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , а ні закривати провадження у справі. 
Відповідно до п. 6 ч. 1 ст. 374 ЦПК України, апеляційний суд за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали (пункти 1, 4 частини 1 статті 379 ЦПК України).
       З огляду на викладене, з урахуванням встановлених обставин справи та того, що спірні правовідносини у даній справі допускають правонаступництво, а вирішення питаннь, передбачених п. 1 ч. 1 ст. 251, ст. 255 ЦПК України. відноситься до повноважень суду першої інстанції суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що ухвала Київського районного суду м. Харкова від 25 травня 2021 року підлягає скасуванню, а справа – направленню до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Питання щодо розподілу судових витрат відповідно до положень частини 13 статті 141 ЦПК України підлягає вирішенню одночасно з ухваленням остаточного вирішення справи по суті.
Керуючись ст. ст. 367, 368, п.6 ч.1 ст.374, п. п. 1, 4 ч. 1 ст.376, ст. ст. 381-384, 389,390 ЦПК України, суд –
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 – задовольнити. 
УхвалуКиївського районного суду м. Харкова від 25 травня 2021 року–скасувати.
Справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України.

Головуючий:                                                                       О.В. Маміна

Судді:                                                А.В. Котелевець

                                                                        Н.П. Пилипчук

       Повне судове рішення складено 18 серпня 2021 року.