ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2021 року	Львів	Справа № 461/5746/17 пров. № А/857/7650/21	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі:

головуючого судді                                          Ільчишин Н.В., 
суддів                                                             Коваля Р.Й., Гуляка В.В.,
за участі секретаря судового засідання      Вовка А.Ю.,
розглянувши у судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 лютого 2021 року (головуючого судді Радченка В.Є. ухвалене у відкритому судовому засіданні без фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу в м. Львів повний текст рішення складено 19.02.2021) у справі №461/5746/17 за позовом ОСОБА_1 до Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення,-
ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 18.08.2017 звернувся в суд з позовом до Управління регулювання забудови Департаменту містобудування Львівської міської ради (ухвалою Галицького районного суду м. Львова від 27 червня 2018 року замінено відповідача на Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради) в якому з урахуванням заяви від 21.02.2020 просить визнати протиправним та скасувати рішення управління регулювання забудови Департаменту містобудування Львівської міської ради правонаступником якого є Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради, яке знайшло своє відображення у листі Управління регулювання забудови Департаменту містобудування Львівської міської ради про скасування паспорту на розміщення відкритого літнього майданчика від 28.04.2017 №147-2017 за адресою: АДРЕСА_1 ФОП ОСОБА_1 з 10 липня 2017 року.
Рішенням Галицького районного суду м. Львова від 11 лютого 2021 року відмовлено в задоволенні позову. 
Не погоджуючись із вказаним рішенням позивач подав апеляційну скаргу, яку обґрунтовує тим, що судом першої інстанції при прийнятті оскаржуваного рішення допущено порушення норм процесуального та матеріального права, просить скасувати рішення та ухвалити нове, яким задовольнити позов. Вказує, що суд не вірно визначив предмет позову, не врахував заяву позивача від 21.02.2020 про уточнення предмету позову. Зазначає, що суд встановив, що до повноважень відповідача не належить скасування паспорта літнього майданчика, однак прийшов до невірного висновку, що відповідач скасовуючи паспорт літнього майданчика діяв відповідно до наданих повноважень.
Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався, відповідно до частини 4 статті 304 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Особи, які беруть участь у справі, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, хоча належним чином повідомленні про дату, час та місце розгляду справи, що відповідно до частини 2 статті 313 КАС України, не перешкоджає судовому розгляду. 
Відповідно до частини 4 статті 229 КАС України фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
В порядку статті 230 КАС України секретарем судового засідання забезпечено ведення протоколу судового засідання.
Згідно статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. 
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги у їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку, що подана скарга не підлягає задоволенню з наступних мотивів. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, що згідно паспорту №147-2017 від 28.04.2017 відкритого літнього майданчика біля ресторанного господарства виданого Управлінням регулювання забудови Департаменту містобудування Львівської міської ради - ФОП ОСОБА_1 право на розміщення відкритого літнього майданчика у АДРЕСА_1 , термін дії паспорту з дати укладення договору оренди конструктивних елементів благоустрою до 31.10.2017, з 01.04.2018 по 31.10.2018, з 01.04.2019 до 31.10.2019 та вказано, що після закінчення сезонного періоду суб`єкт підприємницької діяльності зобов`язаний забезпечити демонтаж відкритого літнього майданчика.
Згідно договору №Г-147-2017 (П) на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди для розміщення відкритого літнього майданчика від 22.05.2017 Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та ФОП ОСОБА_1 уклали договір про право на тимчасове користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності для розміщення відкритого літнього майданчика на умовах оренди на терміни відповідно до паспорта відкритого літнього майданчика від 28.04.2017 №147-2017.
Листом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 03.07.2017 за №34-31-1489 до начальника управління регулювання забудови Департаменту містобудування ОСОБА_2 вказано, що в результаті проведених обстежень працівниками районної адміністрації спільно з районним архітектором 08.06.2017 та 29.06.2017 зафіксовано невідповідність погодженому проекту відкритого літнього майданчика, де здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 та просить розглянути питання щодо скасування паспорту відкритого літнього майданчика ФОП ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_1 
Начальник Управління регулювання забудови Департаменту містобудування Львівської міської ради ОСОБА_3 в листі «Про скасування паспорту на розміщення відкритого літнього майданчика у АДРЕСА_1 повідомив ФОП ОСОБА_1 від 03.07.2017 за №34-31-1489, що паспорт № НОМЕР_1 від 28.04.2017 виданий ФОП ОСОБА_1 на розміщення відкритого літнього майданчика у АДРЕСА_1 скасовується з 10.07.2017 року.
Даючи правову оцінку оскаржуваному судовому рішенню та доводам апелянта, що викладені у апеляційній скарзі, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Частиною 2 статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно зі статтею 144 Конституції України органи місцевого самоврядування в межах повноважень, визначених законом, приймають рішення, які є обов`язковими до виконання на відповідній території. Рішення органів місцевого самоврядування з мотивів їх невідповідності Конституції чи законам України зупиняються у встановленому законом порядку з одночасним зверненням до суду.
Частиною 3 статті 24 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» від 21.05.1997 за №280/97-ВР (далі - Закон №280/97-ВР) органи місцевого самоврядування та їх посадові особи діють лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України, та керуються у своїй діяльності Конституцією і законами України, актами Президента України, Кабінету Міністрів України, а в Автономній Республіці Крим - також нормативно-правовими актами Верховної Ради і Ради міністрів Автономної Республіки Крим, прийнятими у межах їхньої компетенції.
Згідно із пунктом 44 частини 1 статті 26 Закону №280/97-ВР виключно на пленарних засіданнях сільської, селищної, міської ради вирішується питання встановлення відповідно до законодавства правил з питань благоустрою території населеного пункту, забезпечення в ньому чистоти і порядку.
До компетенції виконавчих органів міських рад належать власні (самоврядні) повноваження, зокрема: організація благоустрою населених пунктів, залучення на договірних засадах з цією метою коштів, трудових і матеріально-технічних ресурсів підприємств, установ та організацій незалежно від форм власності, а також населення; здійснення контролю за станом благоустрою населених пунктів, організації озеленення, охорони зелених насаджень і водойм, створення місць відпочинку громадян (підпункт 7 пункту «а» статті 30 Закону №280/97-ВР).
Згідно із статтею 31 Закону №280/97-ВР виконавчим органам міських рад делеговано повноваження у галузі будівництва, зокрема, зі здійснення в установленому порядку державного контролю за дотриманням законодавства, затвердженої містобудівної документації при плануванні та забудові відповідних територій; зупинення у випадках, передбачених законом, будівництва, яке проводиться з порушенням містобудівної документації і проектів окремих об`єктів, а також може заподіяти шкоди навколишньому природному середовищу.
Відповідно до статті 73 Закону №280/97-ВР акти ради, сільського, селищного, міського голови, голови районної в місті ради, виконавчого комітету сільської, селищної, міської, районної у місті (у разі її створення) ради, прийняті в межах наданих їм повноважень, є обов`язковими для виконання всіма розташованими на відповідній території органами виконавчої влади, об`єднаннями громадян, підприємствами, установами та організаціями, посадовими особами, а також громадянами, які постійно або тимчасово проживають на відповідній території. Місцеві органи виконавчої влади, підприємства, установи та організації, а також громадяни несуть встановлену законом відповідальність перед органами місцевого самоврядування за заподіяну місцевому самоврядуванню шкоду їх діями або бездіяльністю, а також у результаті невиконання рішень органів та посадових осіб місцевого самоврядування, прийнятих у межах наданих їм повноважень.
Статтею 20 Закону України «Про благоустрій населених пунктів» передбачено, що організацію благоустрою населених пунктів забезпечують місцеві органи виконавчої влади та органи місцевого самоврядування відповідно до повноважень, установлених законом.
Згідно з пунктами 1 та 1.10 Правил благоустрою м. Львова, затверджених ухвалою Львівської міської ради від 21.04.2011 за №376, Правила благоустрою Львівської міської територіальної громади (надалі – Правила) є нормативно-правовим актом, який встановлює порядок благоустрою та утримання об`єктів благоустрою Львівської міської територіальної громади, визначає правові, економічні, екологічні, соціальні та організаційні засади благоустрою міста, які спрямовані на створення умов, сприятливих для життєдіяльності людини. Відкритий літній майданчик – стаціонарний або тимчасовий (щоденного демонтажу) пункт ресторанного господарства, який розташовується виключно біля стаціонарного закладу (ресторану, кафе, бару, їдальні) у теплий період року з 1 квітня по 1 листопада і не має закритого приміщення для тимчасового перебування людей.
Згідно з п.п.6-8 п.2.3 Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого Ухвалою Львівської міської ради №777 від 14.07.2016 (в редакції ухвали Львівської міської ради №1801 від 06.04.2017), до повноважень управління регулювання забудови міста департаменту містобудування належить надання паспортів на встановлення відкритих літніх майданчиків, надання паспортів прив`язки тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, надання висновків про можливість подальшого розміщення тимчасових споруд для укладення договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою.
Як вбачається із Положення про управління регулювання забудови департаменту містобудування Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому від 18.11.2016 № 1072, чинного на час виникнення спірних відносин (Положення втратило чинність з 12 березня 2018 року - згідно з рішенням виконкому від 02.03.2018 № 226), до компетенції управління належать такі повноваження: надання висновків про відповідність тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності паспорту прив`язки, про відповідність існуючих тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності погодженим проектам, про можливість (доцільність) розміщення тимчасової споруди для провадження підприємницької діяльності; надання паспорта відкритого літнього майданчика (підпункти 4.1.19.4 – 4.1.19.6 пункту 4.1.19, п.4.1.22).
Крім цього, листом Галицької районної адміністрації від 03.07.2017 року 34-31-1489 підтверджується, що розгляд питання щодо скасування паспорта літнього майданчика ФОП ОСОБА_1 належить до повноважень саме управління регулювання забудов департаменту містобудування Львівської міської ради, а не управління архітектури департаменту містобудування Львівської міської ради.
Ухвалою Львівської міської ради №505 від 26.05.2016 «Про затвердження структури виконавчих органів Львівської міської ради, загальної чисельності апарату ради та її виконавчих органів» надано статусу юридичної особи управлінню архітектури та урбаністики департаменту містобудування, а тому доводи позивача, що належним суб`єктом є управління архітектури є необґрунтованими, оскільки на час виникнення спірних відносин управління архітектури як окремої юридичної особи не існувало, а управління регулювання забудови департаменту містобудування Львівської міської ради як юридичну особу було припинено у 2018 році.
З прийняттям Ухвали Львівської міської ради №226 від 02.03.2018 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 27.10.2017 № 972» втратило чинність Рішення виконавчого комітету від 18.11.2016 № 1072 «Про затвердження Положення про управління регулювання забудови департаменту містобудування Львівської міської ради та його структури». В розділі 3 Ухвали №226 встановлена структура департаменту. Відповідно до п.3.2 до складу департаменту входять такі структурні підрозділи: апарат департаменту, відділ екології та природних ресурсів. У відповідності до п.3.3 Ухвали №226 Департаменту підпорядковані: управління архітектури та урбаністики, управління земельних ресурсів. Зазначена ухвала №226 втратила чинність згідно з рішенням виконкому від 13.03.2020 № 215.
Ухвалою Львівської міської ради №215 від 13.03.2020 «Про внесення змін до рішення виконавчого комітету від 27.10.2017 № 972» встановлено нову структуру департаменту містобудування Львівської міської ради. Відповідно до п.3.2 Ухвали №215 до складу департаменту входять такі структурні підрозділи: апарат департаменту, відділ самоврядного контролю за використанням та охороною земель у м. Львові. Згідно з п.3.3 Ухвали №215 у підпорядкуванні департаменту є такі виконавчі органи: управління архітектури та урбаністики, управління земельних ресурсів, управління екології та природних ресурсів.
Згідно підпунктів 22.9, 34, 35 пункту 2.2 Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого Ухвалою Львівської міської ради №777 від 14.07.2016 (в редакції ухвали Львівської міської ради № 2912 від 25.01.2018) до повноваження управління архітектури та урбаністики департаменту містобудування належить надання паспортів на встановлення відкритих літніх майданчиків, надання паспортів прив`язки тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, надання висновків про можливість подальшого розміщення тимчасових споруд для укладення договору оренди окремих конструктивних елементів благоустрою.
Отже, на момент розгляду справи у суді повноваження щодо паспортів на встановлення відкритих літніх майданчиків після реорганізації Управління регулювання забудови департаменту містобудування Львівської міської ради перейшли до правонаступника, Управління архітектури та урбаністики Департаменту містобудування Львівської міської ради, відповідача у справі, якого залучив суд.
Колегія суддів вважає, що доводи позивача щодо неповідомлення його про дату, час та місце проведення оглядів літнього майданчика на відповідність його паспорта затвердженому проекту та неповідомлення про дату, місце та час розгляду відповідною комісією питання про скасування паспорту, а також відсутність доданих до повідомлення документів, які слугували підставою для скасування паспорту спростовуються тим, що Порядком отримання паспортів відкритих літніх майданчиків у м. Львові біля об`єктів ресторанного господарства для здійснення підприємницької діяльності, затвердженого Ухвалою Львівської міської ради №2452 від 05.03.2009, Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого Ухвалою Львівської міської ради №777 від 14.07.2016, Положення про управління регулювання забудови департаменту містобудування Львівської міської ради, затвердженого рішенням виконкому №1072 від 18.11.2016, які були чинні не передбачено надсилання суб`єкту господарської діяльності відповідного повідомлення про проведення огляду чи розгляду справи, які стали підставою для прийняття рішення про скасування паспорта.
Згідно з підпунктом 5.1.4 пункту 5 Положення про розмежування повноважень між виконавчими органами Львівської міської ради, затвердженого Ухвалою Львівської міської ради №777 від 14.07.2016 до повноважень районної адміністрації належить розгляд та вжиття заходів у встановленому міською радою та виконавчим комітетом порядку щодо фактів порушення розміщення тимчасових споруд для здійснення підприємницької діяльності, малих архітектурних форм та літніх майданчиків.
Відповідно до матеріалів справи згідно паспорту №147-2017 від 28.04.2017 відкритого літнього майданчика біля ресторанного господарства виданого Управлінням регулювання забудови Департаменту містобудування Львівської міської ради - ФОП ОСОБА_1 право на розміщення відкритого літнього майданчика у АДРЕСА_1 , термін дії паспорту з дати укладення договору оренди конструктивних елементів благоустрою до 31.10.2017, з 01.04.2018 по 31.10.2018, з 01.04.2019 до 31.10.2019 та згідно договору №Г-147-2017 (П) від 22.05.2017 Управління комунальної власності Департаменту економічного розвитку Львівської міської ради та ФОП ОСОБА_1 уклали договір про право на тимчасове користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності для розміщення відкритого літнього майданчика на умовах оренди на терміни відповідно до паспорта відкритого літнього майданчика від 28.04.2017 №147-2017.
Листом Галицької районної адміністрації Львівської міської ради від 03.07.2017 за №34-31-1489 вказано, що в результаті проведених обстежень працівниками районної адміністрації спільно з районним архітектором 08.06.2017 та 29.06.2017 зафіксовано невідповідність погодженому проекту відкритого літнього майданчика, де здійснює діяльність ФОП ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 .
Отже, Галицькою районною адміністрацією було в межах своїх повноважень проведено обстеження, де було зафіксовано невідповідність погодженому проекту відкритого літнього майданчика. При цьому, позивач не наводить будь яких обґрунтувань та не подає докази щодо відсутності в нього порушень при встановленні відкритого літнього майданчика.
Пунктом 5.2 Порядку отримання паспортів відкритих літніх майданчиків у м. Львові біля об`єктів ресторанного господарства для здійснення підприємницької діяльності, затвердженого Ухвалою Львівської міської ради №2452 від 05.03.2009 встановлено тільки обов`язок надсилання суб`єкту підприємницької діяльності та районній адміністрації повідомлення про скасування паспорта відкритого літнього майданчика для вирішення питання про демонтаж літнього майданчика, що і було зроблено відповідачем.
Щодо доводів апелянта зазначені, що суд не вірно визначив предмет позову, оскільки не врахував заяву позивача від 21.02.2020 про уточнення предмету позову такі на думку колегії суддів не можуть бути самостійною підставою для скасування правильного рішення суду, оскільки суд проаналізував фактичні обставини справи та прийшов до вірного висновку, що позивач порушив порядок встановлення літнього майданчика, що підтверджується поданими доказами органу місцевого самоврядування, також в апеляційній скарзі позивач не наводить спростувань про відповідність погодженому проекту відкритого літнього майданчика, де здійснювалася діяльність ФОП ОСОБА_1 , за адресою АДРЕСА_1 під час чинності паспорту №147-2017 від 28.04.2017 та дотриманням договору №Г-147-2017 (П) на право тимчасового користування окремими конструктивними елементами благоустрою комунальної власності на умовах оренди для розміщення відкритого літнього майданчика від 22.05.2017.
Суд апеляційної інстанції, здійснивши перевірку рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень щодо відповідності визначеним частиною 2 статті 2 КАС України критеріям, вважає за необхідне зазначити наступне.
Згідно з частиною 1 статті 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Стаття 73 КАС України встановлює, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.
Відповідно до статті 74 КАС України суд не бере до уваги докази, які одержані з порушенням порядку, встановленого законом. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно статті 75 КАС України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
А відповідно стаття 76 КАС України вказує, що достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Відповідно до частини 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи зазначені вище встановлені обставини справи, норми законодавства, які регулюють спірні правовідносини та докази зібрані у справі, оскаржувані дії є правомірними та такими, що прийняті з урахуванням усіх фактичних обставин, а відтак позовні вимоги задоволенню не підлягають, колегія суддів вважає правильним та обґрунтованим висновок суду першої інстанції, який ухвалив судове рішення з дотриманням вимог матеріального та процесуального права, а апеляційна скарга позивача не спростовує правильність доводів, яким мотивовано судове рішення, зводиться по суті до переоцінки проаналізованих судом доказів та не дає підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, тому задоволенню не підлягає.
У відповідності до частини 2 статті 6 КАС України суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини. 
Згідно із статтею 17 Закону України «Про виконання рішень і застосування практики Європейського Суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію і практику Суду як джерело права.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів скаржника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків суду, судом апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі «Проніна проти України» (Рішення Європейського суду з прав людини від 18.07.2006). Зокрема, у пункті 23 рішення Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи, що і зроблено апеляційним судом переглядаючи рішення суду першої інстанції, аналізуючи відповідні доводи скаржника. 
Відповідно до статті 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду – без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Підстав для розподілу судових витрат підставі статті 139 КАС України немає.
Керуючись ст.ст. 308, 310, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Галицького районного суду м. Львова від 11 лютого 2021 року у справі №461/5746/17 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення, шляхом подання до Верховного Суду касаційної скарги.

                  Головуючий суддя                                          Н.В. Ільчишин

                  Судді                                                                В.В. Гуляк

                                                                                            Р.Й. Коваль
Повний текст постанови складено 23.07.2021