Справа №589/1342/21 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Євдокімова О. П.	
Номер провадження 33/816/338/21 	Суддя-доповідач Філонова Ю. О. 	
Категорія  172-10 КУпАП 	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 серпня 2021 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на постанову судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 травня 2021 року, якою 

ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , українця, громадянина України, РНОКПП: НОМЕР_1 , уродженця м. Суми, мешканця АДРЕСА_1 , проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 ,

визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-10 КУпАП, та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 145 неоподаткованих мінімумів доходів громадян що становить 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) гривень.

Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 454 грн. 

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді  Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 травня 2021 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні правопорушення, передбаченого ч.2 ст.172-10 КУпАП, та призначено йому адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 145 неоподаткованих мінімумів доходів громадян що становить 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) гривень за те, що він 30.03.2021 року на території ВЧ НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_2 , відмовився від виконання законних вимог командира військової частини одягти засіб індивідуального захисту, зокрема респіратори або захисні маски, що закривають ніс та рот, в тому числі виготовлену самостійно, в умовах особливого періоду, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-10 КУпАП.
В поданій апеляційній скарзі ОСОБА_1 не погоджується з прийнятим судовим рішенням, оскільки вважає його таким що не відповідає дійсності, так як у ньому міститься невідповідність висновків суду обставинам справи, неповно з`ясовані обставини справи, які мають суттєве значення для правильного вирішення справи, а також вважає, що даним рішенням не було забезпечено захист його прав та інтересів, а тому просив вказане рішення суду скасувати.
Зазначав, що відповідно до вимог національного законодавства, зокрема Конституції України, Кодексу України про адміністративні правопорушення Закону України «Про державну службу» та Закону України «Про судоустрій та статус суддів», він вимагає відновлення реалізації та захисту прав та інтересів на визнання статусу «громадянина» згідно його волі.
Вказував, що відповідно до положень Закону України «Про громадянство України», громадянами є усі громадяни колишнього СРСР, враховуючи вимоги щодо правонаступництва та беручи до уваги Загальну декларацію прав людини, наголошував на зобов`язанні поважати його права людини та визнанні його правосуб`єктності.
Обґрунтувавши своє право на звернення до суду, ОСОБА_1 зазначив, що отримавши 13.04.2021 року поштовий конверт із суду першої інстанції з повісткою, він 21.04.2021 року звернувся до канцелярії суду із заявою, відповідь про умовне прийняття якої від суду так і не надійшла. Також звертав увагу суду, що постановою судді не зафіксовано і той факт, що суддею не було повідомлено про умовне прийняття і його заяви від 14.05.2021 року.
Також, на думку ОСОБА_1 , непідтвердженим є і факт, на який посилалася суддя в постанові стосовно письмових пояснень свідків щодо відмови ОСОБА_1 виконувати наказ командира, а саме відмови надягати маску індивідуального захисту.
Стверджував, що надсилав запит до військової частини з вимогою ознайомити його з наказом щодо карантинних заходів та вказати відповідальну особу щодо примушування одягати маску на обличчя здорову людину, на що отримав відповідь, що у військовій частині не встановлені випадки примушування виконувати карантинні заходи.
В судове засіданні суду апеляційної інстанції ОСОБА_1 20 серпня 2021 року, не з`явився, будучи належним чином повідомлений про дату та час розгляду справи, що підтверджується рекомендованим повідомленням за його особистим підписом,  клопотань про відкладення розгляду справи від нього не надходило, а тому враховуючи вимоги ст. 268 КУпАП, відповідно до яких участь особи, яка притягується до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-10 КУпАП не є обов`язковою, апеляційний суд вважає за можливе розглянути справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 у його відсутність.
Перевіривши матеріали справи та доводи поданої апеляційної скарги, вважаю, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає, виходячи з наступного.
Згідно з вимогами ст. 245 КУпАП, завданням провадження у справі про адміністративне правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Диспозицією ч. 2 ст. 172-10 КУпАП передбачена відповідальність за відмову від виконання законних вимог командира (начальника), вчинене в умовах особливого періоду.
Відповідно до статті 9, розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами. 
Стаття 11 розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлює загальні обов`язки військовослужбовців. 
Відповідно до пункту 3 статті 11 розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» на військовослужбовців покладається обов`язок беззастережно виконувати накази командирів (начальників) .
Згідно статті 16 розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями. 
Статтею 28 розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлено, що єдиноначальність є одним із принципів будівництва і керівництва Збройними Силами України. 
Відповідно до статті 30 розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» начальник має право віддавати підлеглому накази і зобов`язаний перевіряти їх виконання. 
Підлеглий зобов`язаний беззастережно виконувати накази начальника, крім випадків віддання явно злочинного наказу, і ставитися до нього з повагою. Наказ можна віддавати одному чи групі військовослужбовців усно або письмово, у тому числі з використанням технічних засобів зв`язку. 
Стаття 35 розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлює, що накази віддаються, як правило, в порядку підпорядкованості. За крайньої потреби командир (начальник), старший за службовим становищем, ніж безпосередній начальник, може віддати наказ підлеглому, минаючи його безпосереднього начальника, про що повідомляє безпосереднього начальника підлеглого чи наказує підлеглому особисто доповісти своєму безпосередньому начальникові. 
Відповідно до статті 37 розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» військовослужбовець після отримання наказу відповідає: "Слухаюсь" і далі виконує його. Для того, щоб переконатися, чи правильно підлеглий зрозумів відданий наказ, командир (начальник) може зажадати від нього стисло передати зміст наказу. Підлеглий має право звернутися до командира (начальника) з проханням уточнити наказ.
Військовослужбовець зобов`язаний неухильно виконати відданий йому наказ у зазначений термін. 
Про виконання або невиконання наказу військовослужбовець зобов`язаний доповісти командирові (начальникові), який віддав наказ, і своєму безпосередньому командирові (начальникові), а також вказати причини невиконання наказу або його несвоєчасного (неповного) виконання. Якщо військовослужбовець розуміє, що він неспроможний виконати наказ своєчасно та у повному обсязі, він про це зобов`язаний доповісти вищезазначеним особам негайно. 
Статтею 26 розділу І, частини І «Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України» встановлено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення чи провини несуть дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом. 
Відповідно до ч. 4 ст. 15 КУпАП встановлює, що військовослужбовці за вчинення військових адміністративних правопорушень несуть відповідальність, передбачену главою 13-Б цього Кодексу, за умови якщо ці правопорушення не тягнуть за собою кримінальну відповідальність. 
Згідно ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Відповідно до Указу в.о. Президента України №303/2014 від 17 березня 2014 року «Про часткову мобілізацію», на території України почав діяти особливий період, який триває до теперішнього часу.

Вина ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2  ст. 172-10 КУпАП, підтверджена дослідженими судом доказами, зокрема, як слідує з протоколу про адміністративне правопорушення, серія НГ № 7451 від 30 березня 2021 року, 30.03.2021 р., ОСОБА_1 на території ВЧ НОМЕР_2 за адресою АДРЕСА_2 , відмовився від виконання законних вимог командира ВЧ одягти засіб індивідуального захисту, зокрема респіратори або захисні маски, що закривають ніс та рот, в тому числі виготовлену самостійно, в умовах особливого періоду, чим вчинив правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-10 КУпАП. 
Також, згідно письмових пояснень прапорщика ОСОБА_2 та старшого сержанта ОСОБА_3 , 30.03.2021 року о 10 год. 30 хв.,  в їх присутності старший сержант ОСОБА_1 відмовився від виконання законних вимог тимчасово виконуючого обов`язки командира в/ч 3022 підполковника ОСОБА_4 одягти засіб індивідуального захисту, зокрема респіратор або захисну маску, що закривають ніс та рот, в тому числі виготовлену самостійно у навчальному класі відділення інструкторів № 3 в/ч НОМЕР_2 (адреса АДРЕСА_2 ).
Актом про відмову від надання пояснень (матеріалів) або виконання вимог підтверджується відмова ОСОБА_1 надавати пояснення, підписувати протокол та отримувати другий екземпляр протоколу.

Досліджені під час розгляду справи про адміністративне правопорушення докази повністю узгоджуються між собою та є такими, що відповідно до ст. 251 КУпАП,  не викликають сумніву в їх достовірності. 
На переконання апеляційного суду, суддя суду першої інстанції, проаналізувавши вищевказані докази у їх сукупності та взаємозв`язку, дійшла вірного висновку про те, що в діях ОСОБА_1 наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, оскільки останній відмовився від виконання законних вимог командира (начальника), в умовах особливого періоду.

Що стосується доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 відносно того, що суддею двічі не було надано відповіді про умовне прийняття його заяв та того, що постановою судді не зафіксовано вказані факти, то апеляційний суд вважає такі доводи такими, що не можуть бути взяті до уваги, оскільки вказані доводи не впливають на доведеність вини ОСОБА_1 та факт його відмови від виконання законних вимог командира військової частини, відповідальність за що передбачена ч. 2 ст. 172-10 КУпАП.
Щодо тверджень апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно того, що непідтвердженим є факт на який посилалася суддя в постанові стосовно письмових пояснень свідків щодо його відмови виконувати наказ командира, а саме відмови надягати маску індивідуального захисту, то вказані доводи ОСОБА_1 на переконання апеляційного суду є надуманими, а тому апеляційний суд розцінює їх як обраний спосіб ухилення від адміністративної відповідальності, оскільки підстав вважати письмові пояснення свідків неналежним доказом під час апеляційного провадження апеляційним судом не встановлено.
Безпідставними, на думку апеляційного суду, є і доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 стосовно того, що він надсилав запит до військової частини з вимогою ознайомити його з наказом щодо карантинних заходів та вказати відповідальну особу щодо примушування одягати маску на обличчя здорову людину, на що отримав відповідь, що у військовій частині не встановлені випадки примушування виконувати карантинні заходи оскільки вони не знайшли своє підтвердження в матеріалах справи, оскільки такі доводи не можуть бути враховані, так як не впливають на висновки суду щодо доведеності вини ОСОБА_1 у вчиненому адміністративному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 172-10 КУпАП.
На підставі викладеного, будь-яких порушень норм КУпАП, які б стали підставою для скасування рішення суду першої інстанції, не встановлено, а тому постанова Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 травня 2021 року, як законна та обґрунтована, має бути залишена без зміни, а апеляційна скарга ОСОБА_1 на цю постанову – без задоволення.
Таким чином, керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд  - 

П О С Т А Н О В И В:

Постанову судді Шосткинського міськрайонного суду Сумської області від 25 травня 2021 року, якою ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 172-10 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 145 неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 2465 (дві тисячі чотириста шістдесят п`ять) гривень, залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 на цю постанову – без задоволення.

Постанова остаточна та оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду	Філонова Ю. О.