П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

06 липня 2021 року
м. Рівне

Справа № 562/218/20
Провадження № 22-ц/4815/763/21

Головуючий у Здолбунівському районному суді
Рівненської області: суддя Мичка І.М.
Рішення суду першої інстанції ухвалено
9березня 2021 року в м. Здолбунів
Рівненської області
Повний текст складено: 12 березня 2021 року

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ
головуючий суддя: Хилевич С.В.
судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.

розглянувши у порядку письмового провадження апеляційні скарги ОСОБА_1 та Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 березня 2021 року в цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС", третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору,: ОСОБА_3 ; про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки,
в с т а н о в и в :
       У січні 2020 року до суду в інтересах малолітнього сина ОСОБА_4 звернулася ОСОБА_1 з позовом до ОСОБА_2 , Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" (далі – АТ "СГ "ТАС", страховик), третя особа: ОСОБА_3 ; про відшкодування шкоди, завданої джерелом підвищеної небезпеки. Мотивуючи свої вимоги, зазначала, що 30 травня 2019 року, близько 14 год. 00 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем RENAULT ESPACE, номерний знак НОМЕР_1 , який належить на праві власності ОСОБА_5 , рухаючись по вул. Шевченка в м. Здолбунів Рівненської області, допустив наїзд на її малолітнього велосипедиста ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . У результаті дорожньо-транспортної пригоди син отримав тілесні ушкодження, які відносяться до категорії середнього ступеня тяжкості по критерію довготривалого розладу здоров`я. Також внаслідок дорожньо-транспортної пригоди (далі – ДТП) отримав механічні пошкодження дитячий велосипед Comanche вартістю 7 251 гривень. Однак завдану шкоду відповідачами не відшкодовано. Покликалась на те, що на момент виникнення ДТП цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 була застрахована в страховій компанії AT "СГ" "ТАС. Тому вважала, що заподіяна шкода без встановлення вини учасників ДТП відшкодовується ОСОБА_2 та страховою компанією. Також вказує про заподіяння моральної шкоди, яка пов`язана зі втратою сином здоров`я та інших душевних стражданнях. 
       З наведених підстав просила стягнути з AT "СГ" "ТАС" матеріальну шкоду у розмірі 31 251 гривень та моральну шкоду у розмірі 1 562,55 гривень, а з ОСОБА_2 - моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень, франшизу у розмірі 950 гривень та кошти в розмірі 10 000 гривень витрат на правничу допомогу.
       Рішенням Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 березня 2021 року позов задоволено частково. 
       Стягнуто з AT "СГ" "ТАС" на користь ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина ОСОБА_4 матеріальну шкоду у розмірі 31 251 гривень, моральну шкоду у розмірі 1 562,55 гривень. та 1 500 гривень витрат на правничу допомогу; стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 та її неповнолітнього сина ОСОБА_4 моральну шкоду у розмірі 3 000 гривень; франшизу у розмірі 950 гривень та кошти в розмірі 1 500 гривень на правничу допомогу.
       Ухвалюючи своє рішення, суд першої інстанції виходив із того, що уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальні, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхової відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди. Враховано, що випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкової страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Тобто страховик хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди.
       На рішення суду позивачем та страховою компанією подано апеляційні скарги, де вони покликалися на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в порушенні норм процесуального права та неправильному застосуванні норм матеріального права. 
       Позивач на обґрунтування апеляційної скарги покликалася про неврахування судом оцінено нею розміру моральної шкоди в сумі 50 000 гривень, виходячи з людських норм моралі, душевного страждання, тривалої реабілітації дитини після ДТП. Зважала на те, що ОСОБА_2 за весь цей час після наїзду на її сина не вибачився перед нею, не цікавився про стан здоров`я сина, а відтак відшкодування з нього моральної шкоди в розмірі 3 000 гривень є невиправдано зменшеним. Також судом не взято до уваги розмір правничої допомоги, що підтверджений відповідними доказами.        
       З викладених міркувань просила скасувати рішення суду першої інстанції в частині: стягнення з ОСОБА_2 3 000 гривень та 1 500 гривень за правничу допомогу та стягнення з АТ "СГ" "ТАС" 1 500 гривень за правничу допомогу і прийняти нове рішення, яким стягнути: з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 та її сина ОСОБА_4 моральну шкоду в розмірі 50 000 гривень та солідарно з ОСОБА_2 та АТ "СГ "ТАС" 10 000 гривень коштів на правничу допомогу. В іншій частині - залишити без змін.
       В апеляційній скарзі АТ "СГ "ТАС" вказувало про необхідність звернення потерпілим особам до AT "СГ "ТАС" у передбаченому законодавством порядку та надання необхідних документів для визначення розміру шкоди. Зазначалося, що позивач не зверталася із заявою про виплату страхового відшкодування, а тому рішення про виплату страхового відшкодування не приймалося. Отже, позовні вимоги є безпідставними та необґрунтованими, оскільки з боку AT "СГ "ТАС" відсутній факт порушення прав, свобод та інтересів позивача. Зважає, що ОСОБА_2 не притягувався до кримінальної або адміністративної відповідальності за порушення правил дорожнього руху, що призвело до дорожньо-транспортної пригоди, тобто судом не встановлено його вину у завданні матеріальної та моральної шкоди. Окрім того, постановою про закриття кримінального провадження встановлено відсутність в діях ОСОБА_2 складу адміністративного і кримінального правопорушення та встановлено невідповідність вимогам дій велосипедиста, а відтак цивільно-правова відповідальність ОСОБА_2 не настала. Не погоджуючись зі стягненням витрат на лікування, вказує, що позивачем не додано до позовної заяви документів про призначення лікарських засобів потерпілому, що унеможливлює проведення детального розрахунку обґрунтованих та документально підтверджених медичним закладом витрат на лікування. Грубим порушенням норм матеріального та процесуального права вважало стягнення з AT "СГ "ТАС" 7 251 гривень матеріальної шкоди у зв`язку з ушкодженням велосипеду без вирахування франшизи та без оцінки завданої шкоди. Вважає, що згідно з законодавством страховик відшкодовує моральну шкоду лише в розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю в разі настання цивільно-правової відповідальності страхувальника та після подання заяви про виплату страхового відшкодування в передбаченому законодавством порядку. 
З цих мотивів просить скасувати рішення Здолбунівського районного суду від 09 березня 2021 року в частині стягнення з AT "СГ "ТАС" 1 562,55 грн. моральної шкоди, 1 500,00 гривень витрат на правову допомогу та 31 251 гривень матеріальної шкоди та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог до AT "СГ "ТАС" в повному обсязі.
       У відзиві на апеляційну скаргу позивача страховик тих само підстав просить скасувати оскаржуване рішення та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог до AT "СГ "ТАС" в повному обсязі за безпідставністю та необґрунтованістю позовних вимог.
       У відзиві на апеляційну скаргу позивача ОСОБА_6 просить винести постанову, котрою рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 березня 2021 року залишити без змін, а апеляційну скаргу ОСОБА_1 - без задоволення.
       Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи сторін, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційних скарг. 
       Матеріалами справи з`ясовано, що 30 травня 2019 року близько 14 год. 00 хв. ОСОБА_2 , керуючи автомобілем RENAULT ESPACE, номерний знак НОМЕР_1 , рухаючись по вул. Шевченка в м. Здолбунів Рівненської області зі швидкістю 52,2-56,7 км/год, допустив наїзд на неповнолітнього велосипедиста ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який раптово виїхав на проїзну частину, перетинаючи її зліва праворуч відносно руху вказаного автомобіля. Ці обставини підтверджуються постановою слідчого слідчого відділення Здолбунівського відділення поліції Острозького відділу поліції Головного управління Національної поліції в Рівненській області, якою закрито кримінальне провадження у зв`язку із відсутністю в діянні ОСОБА_2 складу кримінального правопорушення, передбаченого ст.286 КК України. Постановою слідчого в т.ч. встановлено відсутність в діях ОСОБА_2 й складу адміністративного правопорушення. При цьому з`ясовано, що саме дії велосипедиста знаходяться у причинному зв`язку з виникненням ДТП. 
       У результаті ДТП ОСОБА_4 отримав середньої тяжкості тілесні ушкодження, а саме: закритої черепно-мозкової травми у вигляді: струсу головного мозку, гематоми лобної ділянки справа, а також закритого перелому правої стегнової кістки із зміщенням відломків, забійної рани правої гомілки, що підтверджено як постановою слідчого про закриття кримінального провадження, так й висновком судово-медичної експертизи і випискою із медичної картки ОСОБА_4 .
       На час виникнення ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу марки RENAULT ESPACE, яким керував ОСОБА_2 , була застрахована в страховій компанії AT "СГ "ТАС", що підтверджується полісом № АО/5021500 від 17 квітня 2019 року. Застрахована сума на одного потерпілого за шкоду заподіяну життю і здоров`ю (ліміт відповідальності) становила двісті тисяч, а за шкоду заподіяну майну - сто тисяч гривень. Розмір франшизи складав 950 гривень. 
       Відповідно до частин 1 і 2 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст. 11 цього Кодексу.
       З огляду на вказані положення ст. 509 ЦК України та з урахуванням вимог ст.ст. 11, 22, 23, 599, 1166-1168 ЦК України факт завдання фізичній особі шкоди каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю, якщо ця особа (потерпілий) не перебуває в договірних правовідносинах із особою, яка завдала шкоди, та/або якщо завдання такого роду шкоди не пов`язане з виконанням цими особами обов`язків за договором, породжує виникнення позадоговірного, деліктного зобов`язання. Воно виникає з факту завдання шкоди й припиняється належним виконанням у момент відшкодування потерпілому шкоди у повному обсязі особою, яка завдала шкоду. Сторонами деліктного зобов`язання класично виступають потерпілий (кредитор) і особа, яка завдала шкоди (боржник).
       За загальним правилом відповідальність за шкоду несе особа, яка завдала шкоду. Якщо шкода завдана джерелом підвищеної небезпеки (зокрема, діяльністю щодо використання, зберігання та утримання транспортного засобу), така шкода відшкодовується володільцем джерела підвищеної небезпеки - особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
       Разом із тим, правила регулювання деліктних зобов`язань допускають можливість відшкодування завданої потерпілому шкоди не безпосередньо особою, яка завдала шкоди, а іншою особою, - якщо законом передбачено такий обов`язок.
       Відповідно до ст. 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату).
       Згідно з ст. 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства.
       До сфери обов`язкового страхування відповідальності належить цивільно-правова відповідальність власників наземних транспортних засобів згідно зі спеціальним Законом України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" (далі - Закон № 1961-IV).
       Закон № 1961-IV регулює правовідносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. У цьому Законі визначено, що особами, відповідальність яких вважається застрахованою, є страхувальник та інші особи, які правомірно володіють забезпеченим транспортним засобом, тобто таким, який зазначається у чинному договорі обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, за умови його експлуатації особами, відповідальність яких застрахована (пункти 1.4, 1.7 статті 1).
       За вимогами статті 3 Закону № 1961-IV обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди та захисту майнових інтересів страхувальників.
       Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).
       Згідно зі ст. 6 Закону № 1961-IV страховим випадком є ДТП, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
       Оскільки вказана ДТП є страховим випадком, то у страховика виникає цивільно-правова відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, що передбачена ст. 1187 ЦК України.
       Доводи апеляційної скарги страховика про те, що неподання стороною потерпілого заяви про здійснення страхового відшкодування спонукає до відмови в задоволенні вимог до нього, колегією суддів відхиляються.        
       Так, у Законі № 1961-IV детально регламентовано дії водія транспортного засобу, причетного до ДТП, потерпілого, а також страховика.
       У пункті 33.1.4 ст. 33 Закону № 1961-IV передбачено, що у разі настання дорожньо-транспортної пригоди, яка може бути підставою для здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати), водій транспортного засобу, причетний до такої пригоди, зобов`язаний невідкладно, але не пізніше трьох робочих днів з дня настання дорожньо-транспортної пригоди, письмово надати страховику, з яким укладено договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону, - МТСБУ), повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду встановленого МТСБУ зразка, а також відомості про місцезнаходження свого транспортного засобу та пошкодженого майна, контактний телефон та свою адресу. Якщо водій транспортного засобу з поважних причин не мав змоги виконати зазначений обов`язок, він має підтвердити це документально.
       Крім того, для отримання страхового відшкодування потерпілий чи інша особа, яка має право на отримання відшкодування, протягом 30 днів з дня подання повідомлення про дорожньо-транспортну пригоду подає страховику (у випадках, передбачених статтею 41 цього Закону, - МТСБУ) заяву про страхове відшкодування (п. 35.1 ст. 35).
       Згідно з пунктом 36.1 ст. 36 Закону № 1961-IV страховик (у випадках, передбачених ст. 41 цього Закону,- МТСБУ), керуючись нормами цього Закону, приймає вмотивоване рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) або про відмову у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати). Рішення про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) приймається у зв`язку з визнанням майнових вимог заявника або на підставі рішення суду, у разі якщо спір про здійснення страхового відшкодування (регламентної виплати) розглядався в судовому порядку.
       Відповідно до пунктів 37.1.1, 37.1.4 ст. 37 Закону № 1961-IV підставою для відмови у здійсненні страхового відшкодування (регламентної виплати) є: навмисні дії особи, відповідальність якої застрахована (страхувальника), водія транспортного засобу або потерпілого, спрямовані на настання страхового випадку. Зазначена норма не поширюється на осіб, дії яких пов`язані з виконанням ними громадянського чи службового обов`язку, вчинені у стані необхідної оборони (без перевищення її меж) або під час захисту майна, життя, здоров`я. Кваліфікація дій таких осіб встановлюється відповідно до закону; неподання заяви про страхове відшкодування впродовж одного року, якщо шкода заподіяна майну потерпілого, і трьох років, якщо шкода заподіяна здоров`ю або життю потерпілого, з моменту скоєння дорожньо-транспортної пригоди. 
       При цьому зазначений у пункті 37.1.4 статті 37 Закону № 1961-IV строк є присічним і поновленню не підлягає.
       Із аналізу наведених норм спеціального Закону № 1961-IV можна зробити висновок, що підстави для відмови у виплаті страхового відшкодування передбачені у ст. 37 Закону № 1961-IV, їх перелік є вичерпним і розширеному тлумаченню не підлягає.
       Між тим, у Законі № 1961-IV прямо не передбачено, що встановлено досудовий порядок урегулювання спору. Не зазначено про обов`язок особи, яка заявляє вимогу про виплату страхового відшкодування, спочатку звернутися до страховика, та не пов`язано дотримання такого порядку з правом чи можливістю цієї особи звернутися до суду з вимогою про стягнення страхового відшкодування.
       Тому у контексті вказаних обставин справи можна зробити висновок, що у Законі № 1961-IV не передбачено обов`язкового досудового порядку врегулювання питання з приводу виплати страхового відшкодування, особа, яка вимагає такої виплати, за власним розсудом може звернутися із заявою безпосередньо до страховика, з дотриманням вимог, передбачених у ст. 35 названого Закону, чи звернутися безпосередньо до суду.
       У разі звернення із заявою безпосередньо до суду, страховик з цього моменту має діяти відповідно до ст. 36 Закону № 1961-IV, та не позбавлений можливості, у разі відсутності заперечень проти позову, його визнати та сплатити страхове відшкодування.
       До таких висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду в постанові від 11 грудня 2019 року в цивільній справі №465/4287/15 (провадження № 14-406цс19). 
За правилами ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
       Позивач звернулася до суду в інтересах малолітньої дитини з дотриманням строків, визначених п. 37.1.4 ст. 37 Закону № 1961-IV, здійснивши таким чином відповідне волевиявлення, обравши на власний розсуд один з альтернативно можливих способів захисту свого порушеного права, а тому відмова у захисті цього права через відсутність досудового врегулювання спору суперечитиме закону. 
       Разом з тим, при вирішенні спірних правовідносин не підлягає застосуванню норма ст. 1188 ЦК України, на яку покликаються відповідачі, позаяк вона регулює правовідносини щодо відшкодування шкоди, завданої внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, але велосипед у даному спорі не вважається джерелом підвищеної небезпеки, адже цей транспортний засіб не мав двигуна, а рухався внаслідок дії мускульної сили людини, яка знаходиться на ньому. Тобто його експлуатація є повністю контрольованою, а ознаками джерела підвищеної небезпеки є неможливість повного контролю з боку людини, наявність шкідливих властивостей, велика ймовірність завдання шкоди тощо.
       Отже, зіткнення автомобіля з велосипедом у цій конкретній ситуації не може бути кваліфіковано як взаємодія кількох джерел підвищеної небезпеки.
       В матеріалах справи містяться висновок судової-медичної експертизи, виписка з медичної карти ОСОБА_4 , грошові (фінансові) документи, які вказують про обґрунтованість понесення позивачем затрат на лікування потерпілого, а покликання страховика на необхідність подання інших документів задля детальної аргументації кожного з придбаного ним товару, послуги, тощо зводяться до надмірного формалізму. 
       Хоча в деліктних зобов`язаннях має місце презумпція вини, однак в процесі розгляду справи зазначена презумпція не спростована, підставність понесених позивачем на лікування свого малолітнього сина грошових коштів страховиком належним чином не заперечувалася.
       У пункті 24.1. ст. 24 Закону № 1961-IV зазначено про відшкодування у зв`язку з лікуванням потерпілого саме обґрунтованих витрат, пов`язаних з доставкою, розміщенням, утриманням, діагностикою, лікуванням, протезуванням та реабілітацією потерпілого у відповідному закладі охорони здоров`я, медичним піклуванням, лікуванням у домашніх умовах та придбанням лікарських засобів.
       Наведені в цьому пункті закону витрати та необхідність їх здійснення мають бути підтверджені документально відповідним закладом охорони здоров`я.
       Як стверджено випискою із медичної карти стаціонарного хворого, ОСОБА_4 було проведено таке лікування: 30 травня 2019 року — оперативне, первинну хірургічну обробку ран та монтаж системи скелетного витягу; 10 червня 2019 року - відкриту репозиція перелому правої стегнової кістки з інтрамедулярною фіксацією. Також хворий отримав інфузійну, антибактеріальну та знеболюючу терапію. Крім того, були проведені супутні медичні обстеження та надано рекомендації щодо спостереження в травматолога, невролога за місцем проживання та контрольний огляд.
       На переконання колегії суддів, понесені витрати є обґрунтованими і потреба у переоцінці доказів відсутня. 
       В той самий час апеляційний суд погоджується з твердженнями страхової компанії про недоведеність заподіяння матеріальної шкоди в розмірі 7 251 гривень, яка полягає у пошкодженні велосипеда Comanche. 
       Згідно зі ст. 28 Закону № 1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана: з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу; з пошкодженням чи фізичним знищенням доріг, дорожніх споруд, технічних засобів регулювання руху; з пошкодженням чи фізичним знищенням майна потерпілого; з проведенням робіт, які необхідні для врятування потерпілих у результаті дорожньо-транспортної пригоди; з пошкодженням транспортного засобу, використаного для доставки потерпілого до відповідного закладу охорони здоров`я, чи забрудненням салону цього транспортного засобу; з евакуацією транспортних засобів з місця дорожньо-транспортної пригоди.
       Відповідно до пункту 31.1. ст. 31 Закону № 1961-IV розмір шкоди, пов`язаної з пошкодженням чи фізичним знищенням дороги, дорожніх споруд та інших матеріальних цінностей, визначається на підставі аварійного сертифіката, рапорту, звіту, акта чи висновку про оцінку, виконаного аварійним комісаром, оцінювачем або експертом відповідно до законодавства.
       Між тим, позивачем не доведено розміру заподіяної пошкодженням велосипеду матеріальної шкоди, а тому в задоволенні цієї вимоги слід відмовити. Матеріали справи не містять ані відповідної оцінки пошкодженого майна станом на час виникнення ДТП, ані будь-якої інформації про те, що в момент виникнення події неповнолітній син позивача перетинав дорогу саме на велосипеді зазначеної марки. Не відомий й стан зношеності деталей (систем і агрегатів) та інші характерні ознаки транспортного засобу.
       Також не можна погодитися із розміром стягнутої із страхової компанії моральної шкоди. 
       Відповідно до ст. 261 Закону України "Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів" страховиком (у випадках, передбачених підпунктами "г" і "ґ" пункту 41.1 та підпунктом "в" пункту 41 цього Закону – МТСБУ) відшкодовується потерпілому – фізичній особі, який зазнав ушкодження здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди, моральна шкода у розмірі 5 відсотків страхової виплати за шкоду, заподіяну здоров`ю.
       Тому розмір моральної шкоди, яка повинна стягуватися зі страховика на користь позивача, становить 1 200 гривень (24 000 гривень, як страхова виплата за шкоду, завдану саме здоров`ю Х 5% ліміту відповідальності страховика при відшкодуванні моральної шкоди).
       Щодо апеляційної скарги ОСОБА_1 , то колегія суддів знаходить підстави для її часткового задоволення.
       Відповідно до ч. 2 ст. 1168 ЦК України моральна шкода, завдана каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я, може бути відшкодована одноразово або шляхом здійснення щомісячних платежів.
       Моральна шкода відшкодовується незалежно від вини органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим, органу місцевого самоврядування, фізичної або юридичної особи, яка її завдала, зокрема, якщо шкоди завдано каліцтвом, іншим ушкодженням здоров`я або смертю фізичної особи внаслідок дії джерела підвищеної небезпеки (п. 1 ч. 2 ст. 1167 ЦК України).
       Оскільки ДТП сталася внаслідок грубої необережності саме потерпілого, а водієм автомобіля Правил дорожнього руху порушено не було та він не мав можливості уникнути зіткнення, то моральна шкода підлягає зменшенню. Виходячи з цього, сума стягнутої з ОСОБА_2 моральної шкоди відповідає засадам виваженості, розумності й справедливості.
       Очевидно, що виникнення ДТП сталося не без вини й батьків малолітнього (на час виникнення спору) ОСОБА_4 , які були зобов`язані забезпечити знання дитиною відповідних Правил дорожнього руху та поведінки на дорогах в т.ч. і з метою уникнення подібної ситуації, а також намагатися стежити за їх виконанням. 
       Отже, заявлений розмір моральної шкоди є завищеним. 
       Щодо витрат на правничу допомогу, то, враховуючи складність справи, обсяг та якість виконаних адвокатом робіт, принципи пропорційного розподілу цих витрат, підстав для скасування оскаржуваного рішення в цій частині не вбачається. 
       Пред`являючи позов, ОСОБА_1 вимагала стягнути з AT "СГ "ТАС" матеріальну шкоду у розмірі 31 251 та моральну шкоду у розмірі 1 562,55 гривень, а з ОСОБА_2 - моральну шкоду у розмірі 50 000 гривень та франшизу у розмірі 950 гривень, а разом - 83 763,55 гривень. 
       Між тим, оскільки позов задоволено частково (33,66%), тому витрати на правничу допомогу слід стягнути у тому ж розмірі, що і суд попередньої інстанції.
Разом з тим, малолітній (на час виникнення спору) ОСОБА_4 не міг бути стороною у справі, оскільки на момент пред`явлення позову наділений частковою цивільною дієздатністю фізичної особи (ст. 31 ЦК України) та не мав повноважень особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки (ст. 47 ЦПК України). Його інтереси в суді відповідно до ст. 59 ЦПК України повинні представляти законні представники, а в даному випадку - мати ОСОБА_1 .
Хоча на час вирішення спірних відносин апеляційним судом він є неповнолітнім, однак позивачем є його законний представник, на користь якої, проте в його інтересах, і повинна бути стягнута заявлена шкода.
       Підставою для скасування судового рішення повністю відповідно до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права. 
       Справедливість, добросовісність та розумність згідно із пунктом 6 ст. 3 ЦК України є одними із загальних засад цивільного законодавства.
       Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах (абз. десятий п. 9 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
       Керуючись ст. 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
       Апеляційну скаргу ОСОБА_1 та апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" задовольнити частково. 
       Рішення Здолбунівського районного суду Рівненської області від 09 березня 2021 року скасувати.
       Стягнути з Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" на користь ОСОБА_1 матеріальну шкоду, пов`язану з лікуванням потерпілого, у розмірі 23 050 (двадцять три тисячі п`ятдесят) гривень, 1 200 (одна тисяча двісті) гривень моральної шкоди і 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень витрат на правничу допомогу. 
Стягнути з ОСОБА_2 на користь Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" моральну шкоду у розмірі 3 000 (три тисячі) гривень, франшизу у розмірі 950 гривень та 1 500 (одна тисяча п`ятсот) гривень витрат на правничу допомогу
       Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову до Приватного акціонерного товариства "Страхова група "ТАС" про стягнення 7 251 гривень матеріальної шкоди, пов`язаної з знищенням майна, та 362,55 гривень моральної шкоди, заподіяної ушкодженням здоров`я під час дорожньо-транспортної пригоди.
       Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення. 
       Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

       Головуючий:                                                        С.В. Хилевич

       Судді:                                                                        С.В. Боймиструк

                                                                               Н.М. Ковальчук