ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 661/5699/19 Головуючий в І інстанції: Бойко М.Є.
Номер провадження: №22-ц/819/1527/21 Доповідач: Майданік В.В.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

31 серпня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого                 Майданіка В.В.,
       суддів:                 Кузнєцової О.А., 
                               Кутурланової О.В.
       секретар                 Давиденко І.О., 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 27 травня 2020 року, у складі судді Бойко М.Є.., у справі за скаргою адвоката Петренка Антона Павловича, діючого  від імені ОСОБА_2 , на бездіяльність державного виконавця Новокаховського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області, правонаступником якого є Новокаховський міський відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса), ОСОБА_3 , заінтересована особа ОСОБА_1 , 
В С Т А Н О В И В :

05 грудня 2019 року адвокат Петренко Антон Павлович, діючий від імені ОСОБА_2 , звернувся до суду зі скаргою на дії/бездіяльність органу примусового виконання, в якій просив визнати бездіяльність старшого державного виконавця Новокаховського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Тищенко Яни Альбертівни у виконавчому провадженні № 60298203 неправомірною і зобов`язати її усунути порушення.

В обґрунтування вимог скарги зазначив таке.
На виконанні у Новокаховському міському відділі ДВС ГТУЮ у Херсонській області, у провадженні державного виконавця Тищенко Яни Альбертівни перебуває виконавчий лист №1-583/11 від 09 липня 2012 року, виданий Новокаховським міським судом Херсонської області про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ( ОСОБА_6 ) на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 20000,00 грн та в рівних частинах витрат на правову допомогу в сумі 19050,00 грн, по 9525 грн. з кожного.
03.12.2019 року ним за допомогою ідентифікатора доступу до виконавчого провадження, який міститься у постанові про відкриття виконавчого провадження, перевірено стан проведення виконавчих дій державним виконавцем та встановлено його бездіяльність.
Встановлено, що державний виконавець Тищенко Я.А. не вчиняє передбачених Законом України "Про виконавче провадження" дій спрямованих на виконання судового рішення: не направила передбачені законодавством запити до державних органів, установ та електронних баз даних з метою встановлення майнового стану обох боржників ( ОСОБА_4 та ОСОБА_5 ); не з`ясувала місця проживання боржників, не встановила наявність у них майна; відкрила виконавче провадження лише відносно одного з двох боржників – ОСОБА_6 ( ОСОБА_5 ); не вжила заходів щодо накладення арешту на майно боржника та не організувала проведення торгів з реалізації цього майна.
Скаржник просив суд визнати бездіяльність старшого державного виконавця Новокаховського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Тищенко Яни Альбертівни у виконавчому провадженні №60298203 неправомірною та зобов`язати її усунути допущені порушення, а саме: виконати визначені Законом України "Про виконавче провадження" заходи із примусового виконання виконавчого листа №1-583/11 від 09 липня 2012 року, виданого Новокаховським міським судом Херсонської області.

Ухвалою Новокаховського міського суду Херсонської області від 27 травня 2020 року скаргу було задоволено. Суд ухвалив: визнати неправомірною бездіяльність державного виконавця Новокаховського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Тищенко Яни Альбертівни у виконавчому провадженні №60298203; зобов`язати державного виконавця Новокаховського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Херсонській області Тищенко Яну Альбертівну здійснити виконавчі дії, передбачені Законом України "Про виконавче провадження", спрямовані на розшук майна та коштів боржника ОСОБА_7 , їх арешт, опис, вилучення та звернення на них стягнення.

Задовольняючи скаргу та при цьому визнаючи неправомірною бездіяльність державного виконавця й зобов`язуючи його здійснити певні виконавчі дії відносно боржниці ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив з того, що є доведеними твердження скаржника щодо невиконання державним виконавцем Тищенко Я.А. всіх дій щодо божниці ОСОБА_7 . Також суд виходив з того, що державним виконавцем за тривалий час перебування виконавчого листа на примусовому виконанні було здійснено лише один вихід за місцем проживання вказаного боржника. Також суд виходив з того, що в порушення вимог ч.5 ст.26 Закону №1404  державним виконавцем не витребувано декларацію про доходи боржниці і не притягнуто останню до відповідальності у зв`язку з її ненаданням. Також суд виходив з того, що, встановивши, яке саме нерухоме майно перебуває у власності ОСОБА_7 , державний виконавець його не реалізував з метою погашення боргу. Також суд виходив з того, що в період часу з 11.10.2019 року по травень 2020 року  державним виконавцем жодного клопотання до суду щодо накладення обтяжень чи розшуку боржниці ОСОБА_7 у зв`язку із невиконанням нею своїх зобов`язань не подано. 

Що стосується обґрунтування своїх вимог скаржником щодо відсутності відомостей про боржника ОСОБА_4 , судом першої інстанції будь-якої бездіяльності державним виконавцем не встановлено, оскільки не надано суду доказів щодо відкриття виконавчого провадження з метою примусового виконання рішення суду про стягнення з нього грошових коштів.

У своїй апеляційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 27 травня 2020 року та відмовити у задоволенні скарги у повному обсязі.
Зокрема вказала, що суд відкрив провадження й ухвалив судове рішення за скаргою неналежної особи, а саме ОСОБА_2 , яка має РНОКПП НОМЕР_1 . Насправді ж стягувачка ОСОБА_2 за виконавчим провадження має РНОКПП НОМЕР_2 . Тому суд мав, відповідно до п.1 ч.4 ст.185 ЦПК України повернути скаргу як таку, що подана особою, що не має цивільної процесуальної дієздатності.
Також зазначила, що суд не звернув уваги на належні дії державного виконавця по виявленню рахунків, доходів, майна боржників; не зважив на винесену виконавцем постанову про опис та арешт належного їй житлового будинку та земельної ділянки, розташованих за адресою АДРЕСА_1 . При цьому вказала, що не ґрунтуються на нормах закону та не підтверджують бездіяльність виконавця твердження суду про те, що у період часу з 11.10.2019 року по травень 2020 року державним виконавцем жодного клопотання до суду щодо накладення обтяжень чи розшуку боржника не подано. Адже рішення суду по справі № 1-583/11 уже набрало законної сили (що виключає направлення клопотань), а передбачені ч.2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" заходи є правом, а не обов`язком державного виконавця. Крім того державним виконавцем встановлено наявність майна та здійснено його опис та арешт.
Також вказала, що судом не враховано обставини запровадженого карантину, коли всі строки та дії були призупинені.
Також зазначила, що резолютивна частина судового рішення є незрозумілою, адже суд зобов`язує державного виконавця здійснити виконавчі дії (які не зрозуміло), що і так були здійснені. 
Також зазначила, що суд не врахував того, що виконавчий лист №1-583/11 виданий на підставі вироку Новокаховського міського суду Херсонської області від 12 червня 2012 року, тобто у кримінальній справі, у котрій був задоволений цивільний позов про стягнення коштів на користь потерпілої особи – скаржника ОСОБА_2 . Оскарження дій чи бездіяльності державного виконавця по виконанню вироків, що стосуються цивільного позову у кримінальному провадженні, відповідно до ст.181 КАС України підлягають розгляду за правилами адміністративного судочинства.

Отже, ухвала суду першої інстанції оскаржується в частині визнання неправомірною бездіяльність державного виконавця й зобов`язання його здійснити певні виконавчі дії відносно боржниці ОСОБА_7 та не оскаржується в частині невстановлення судом першої інстанції будь-якої бездіяльності державного виконавця щодо відсутності відомостей про боржника ОСОБА_4 . 

У письмовому відзиві на апеляційну скаргу Новокаховський міський відділ державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) доводи апеляційної скарги визнав та просив задовольнити. Вказав, що виконавчий лист №1-583/11 виданий на підставі вироку суду від 12 червня 2012 року, ухваленого за нормами КПК України, що виключає розгляд скарги в порядку ЦПК України. Суд першої інстанції не перевірив обсяг вчинених державним виконавцем дій, спрямованих на виконання вироку суду. Зокрема, не дав оцінки діям державного виконавця, спрямованим на встановлення майнового стану боржника, наявності у нього доходів та майна, на яке могло бути звернуто стягнення, постанови від 11 та 17 січня 2020 року про опис та арешт майна боржника, призначення суб`єкта оціночної діяльності щодо визначення вартості описаного майна. 

У поданому представником ОСОБА_2 – адвокатом Петренко А.А. відзиві на апеляційну скаргу, скаржник просив апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилити, а оскаржувану ухвалу суду від 27 травня 2020 року залишити без змін, як таку, що є законною та обґрунтованою, відповідає встановленим та перевіреним судом фактичним обставинам справи. Вказав, що державним виконавцем вчинялись певні дії, однак вони є формальними. Так, державним виконавцем за тривалий час перебування виконавчого листа на примусовому виконанні було здійснено лише один вихід за місцем проживання боржника. Крім того, в порушення вимог ч.5 ст.26 Закону "Про виконавче провадження" ним не витребувано декларацію про доходи боржниці і не притягнуто останню за її ненадання. Також виконавцем було встановлено належне боржниці майно, однак реалізованим воно не було. Судом також встановлено, що у період часу з 11.10.2019 року по травень 2020 року державним виконавцем жодного клопотання до суду щодо накладення обтяжень чи розшуку боржника не подано. 

Справа в апеляційному порядку розглядається вдруге.

Вперше, постановою Херсонського апеляційного суду від 11.03.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було задоволено частково, оскаржувану ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 27 травня 2020 року було скасовано та провадження у справі було закрито.

Приймаючи таке своє рішення, суд апеляційної інстанції виходив з того, що вимоги скарги на бездіяльність державного виконавця у справі, що переглядається, мають розглядатися за правилами адміністративного, а не цивільного судочинства, адже виконавчий лист видано на виконання цивільного позову у кримінальній справі. 

Однак, постановою Верховного Суду від 02.06.2021 року касаційну скаргу адвоката Петренка Антона Павловича, діючого  від імені ОСОБА_2 , було задоволено, постанову Херсонського апеляційного суду від 11.03.2021 року було скасовано й справу передано для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.

Прийнявши вказане рішення, Верховний Суд виходив з того, що у цій справі виконавчий лист було видано в кримінальній справі № 2117/1-583/11 за наслідками розгляду цивільного позову ОСОБА_2 , натомість інститут цивільного позову у кримінальному провадженні є суміжним із позовним провадженням, врегульованим ЦПК України. Відтак, Як вважав Верховний Суд, апеляційний суд дійшов помилкового висновку про те, що скарга на бездіяльність державного виконавця мала бути подана за правилами КАС України до суду першої інстанції як суду адміністративної юрисдикції, оскільки ОСОБА_2 оскаржує бездіяльність державного виконавця щодо виконання виконавчого документа, який був виданий на виконання задоволеного в межах кримінального провадження цивільного позову, а тому такий спір належить до юрисдикції суду, який видав виконавчий документ (Новокаховського міського суду Херсонської області), та підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.

Справу вдруге було призначено до апеляційного розгляду на 31.08.2021 року о 16-00 годині, однак, крім адвоката Петренка Антона Павловича, діючого  від імені ОСОБА_2 , інші учасники справи, які були належним чином повідомлені про час та місце розгляду справи, до суду не з`явилися. Від Новокаховського міського відділу державної виконавчої служби Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) надійшло клопотання про зміну назви відділу та про призначення судового засідання в режимі відеоконференції. Апеляційний суд, враховуючи, що назва органу ДВС неодноразово уточнювалась судами та зазначена у відповідних судових рішеннях судів апеляційної та касаційної інстанцій, у задоволенні клопотання про зміну назви відділу ДВС відмовив як в такому, що зайво заявленому. В решті ж апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання вказаних осіб неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка вказаних осіб не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за їх відсутності. 

Заслухавши доповідача, перевіривши відповідність ухвали вимогам закону, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає з таких підстав.

Фактичні обставини, встановлені судом

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

З 11 жовтня 2019 року на виконанні у Новокаховському міському відділі ДВС ГТУЮ у Херсонській області, у провадженні державного виконавця – Тищенко Я.А. перебуває виконавчий лист від 09 липня 2012 року №1-583/11, виданий Новокаховським міським судом Херсонської області про стягнення солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 моральної шкоди в сумі 20000,00 грн. та в рівних частинах витрат на правову допомогу в сумі 19050,00 грн., по 9525,00 грн. з кожного.

У свою чергу, виконавчий лист від 09 липня 2012 року № 1-583/11 виданий Новокаховським міським судом Херсонської області на примусове виконання вироку від 21 червня 2012 року у справі № 2117/1-583/11, в межах якого частково задоволено цивільний позов ОСОБА_2 та стягнуто солідарно з ОСОБА_4 та ОСОБА_5 на користь ОСОБА_2 моральну шкоду в сумі 20 000,00 грн та в рівних частинах витрати на правову допомогу в сумі 19 050,00 грн, по 9 525,00 грн з кожного (а.с.12 т.2).

Постановою старшого державного виконавця Тищенко Я.А. від 11 жовтня 2019 року відкрито виконавче провадження за вищевказаним виконавчим листом відносно боржниці ОСОБА_7 (а.с.9-10 т.1).

У вказаній постанові державний виконавець зобов`язав боржника подати декларацію про доходи та майно та попередив його про відповідальність за неподання такої декларації або внесення до неї завідомо неправдивих відомостей.

В ході проведення виконавчих дій у цьому виконавчому провадженні – в період з 15 жовтня 2019 року по 20 травня 2020 року державним виконавцем відділу, з метою встановлення майнового стану боржниці ОСОБА_7 направлялися запити до: Державної міграційної служби України в Херсонській області, Пенсійного фонду України, Державної фіскальної служби України про джерела отримання нею доходів, Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборони відчуження об`єктів нерухомого майна щодо наявності такого майна у ОСОБА_7 . 

З отриманої інформації встановлено, що ОСОБА_7 належать на праві спільної часткової власності житловий будинок, який розташований за адресою: АДРЕСА_1 , а також земельна ділянка за цією адресою, кадастровий номер 6510790800:07:001:0052. 

Постановами державного виконавця від 11 січня 2020 року на вказану нерухомість накладено арешт.

Інформація про наявність доходів ОСОБА_7 у отриманих відповідях на запити відсутня.

10 січня 2020 року державним виконавцем був здійснений вихід за місцем проживання боржниці ОСОБА_1 , про що складено відповідний акт, в якому вказано, що двері державному виконавцю ніхто не відчинив і перевірити майновий стан боржника не вдалося. 

Нормативне обґрунтування

Згідно з положеннями ст.ст.4, 5, 13 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, у разі звернення до суду відповідна особа на власний розсуд, у відповідності до чинного законодавства, має обрати спосіб захисту або поновлення порушеного права.

Згідно ст.447 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права чи свободи.

Відповідно до положень ст.449 ЦПК України передбачено 10-денний строк на подання скарги до суду з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення свого права; пропущений з поважних причин строк може бути поновлено судом. 

Частиною 3 ст.2 ЦПК України до основних засад (принципів) цивільного судочинства віднесено диспозитивність, за ч.1 ст.13 цього Кодексу суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог.

Відповідно до ст.451 ЦПК України у разі встановлення обґрунтованості скарги суд визнає оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника), якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги.

Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку врегульовано Законом України "Про виконавче провадження". 

Відповідно до ст.1 вказаного Закону виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження та примусове виконання рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій органів і посадових осіб, визначених у цьому Законі, що спрямовані на примусове виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), які провадяться на підставах, в межах повноважень та у спосіб, визначений цим Законом, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону та інших законів, а також рішеннями, що відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.

Відповідно до ч.1 ст.3 вказаного Закону завданням органів державної виконавчої служби та приватних виконавців є своєчасне, повне і неупереджене виконання рішень, примусове виконання яких передбачено законом.

Згідно з ч.1 ст.5 вказаного Закону визначено, що примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України "Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів".

За положеннями п.1 ч.2 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Зокрема, виконавець зобов`язаний: здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом.

Частиною 3 вказаної норми Закону передбачено перелік прав, якими наділено виконавця під час здійснення виконавчого провадження (зокрема, отримання безоплатно різної інформації, довідок, за наявності судового рішення безперешкодно входити на земельні ділянки, до житлових та інших приміщень боржника - фізичної особи, накладати арешти на майно боржника та реалізовувати його тощо).

Відповідно до ч.1 ст.74 Закону України "Про виконавче провадження" рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом.

Статтями 75, 76 вказаного Закону передбачена відповідальність за невиконання рішення, що зобов`язує боржника вчинити певні дії тощо, а також відповідальність за невиконання законних вимог виконавця та порушення вимог цього Закону (несвоєчасне подання або неподання звітів про відрахування із заробітної плати та інших доходів боржника, неподання або подання неправдивих відомостей про доходи і майновий стан боржника, ненадання боржником на вимогу виконавця декларації чи зазначення у декларації неправдивих відомостей або неповідомлення про зміну таких відомостей тощо).

З огляду на приведені норми процесуального права скарга на дії або бездіяльність державного виконавця має містити конкретні вимоги про відновлення порушеного права сторони виконавчого провадження шляхом зобов`язання державного виконавця усунути певні порушення, вчинені при виконанні конкретної виконавчої дії. 

Позиція суду апеляційної інстанції 

Як вже вказувалось, задовольняючи скаргу та при цьому визнаючи неправомірною бездіяльність державного виконавця й зобов`язуючи його здійснити певні виконавчі дії відносно боржниці ОСОБА_7 , суд першої інстанції виходив з того, що є доведеними твердження скаржника щодо невиконання державним виконавцем Тищенко Я.А. всіх дій щодо божниці ОСОБА_7 . Також суд виходив з того, що державним виконавцем за тривалий час перебування виконавчого листа на примусовому виконанні було здійснено лише один вихід за місцем проживання вказаного боржника. Також суд виходив з того, що в порушення вимог ч.5 ст.26 Закону №1404  державним виконавцем не витребувано декларацію про доходи боржниці і не притягнуто останню до відповідальності у зв`язку з її ненаданням. Також суд виходив з того, що, встановивши, яке саме нерухоме майно перебуває у власності ОСОБА_7 , державний виконавець його не реалізував з метою погашення боргу. Також суд виходив з того, що в період часу з 11.10.2019 року по травень 2020 року  державним виконавцем жодного клопотання до суду щодо накладення обтяжень чи розшуку боржниці ОСОБА_7 у зв`язку із невиконанням нею своїх зобов`язань не подано.

Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком суду першої інстанції, оскільки він є правильним по суті.

Так, встановлено і це належними доказами не спростовується, що в період часу з 11.10.2019 року по травень 2020 року державним виконавцем було здійснено лише один вихід за місцем проживання боржниці  ОСОБА_7 , ним жодного клопотання до суду щодо накладення обтяжень чи розшуку вказаної боржниці у зв`язку із невиконанням нею своїх зобов`язань не подано, ним не було реалізовано майно, яке було виявлене як таке, що перебуває у власності боржниці ОСОБА_7 . Також, хоча виконавцем і було витребувано декларацію про доходи боржниці (у постанові про відкриття виконавчого провадження), однак її не було притягнуто до відповідальності за ненаданням вказаної декларації.

Враховуючи наведене, апеляційний суд вважає, що встановлена судом першої інстанції обґрунтованість доводів скарги щодо порушення державним виконавцем норм чинного законодавства під час виконання судового рішення відносно боржниці ОСОБА_7 є правомірною. Адже державний виконавець не використав у повній мірі усі надані йому права, передбачені ст.18 Закону України "Про виконавче провадження", для своєчасного та повного виконання судового рішення, що відповідно до ч.1 ст.3 вказаного Закону становить завданням органів державної виконавчої служби. При цьому не має жодного правового значення помилковість встановлення судом першої інстанції факту невитребування державним виконавцем декларації про доходи боржниці. 

Отже, суд першої інстанції, належним чином оцінивши надані сторонами докази на підтвердженні свої вимог та заперечень, дійшов обґрунтованого висновку про задоволення скарги в зазначеній частині.

Доводи апеляційної скарги не обґрунтовані вимогами закону, належними доказами та є такими, що висновків суду не спростовують.
Зокрема, підлягають залишенню поза увагою посилання на те, що суд відкрив провадження й ухвалив судове рішення за скаргою неналежної особи з огляду на зазначення у скарзі несправжнього РНОКПП скаржниці. При цьому суд апеляційної інстанції виходить з того, що саме по собі зазначення у скарзі такого РНОКПП може мати різні причини (помилка, невиправлення підготовленої чернетки тощо), а тому з огляду на встановлені обставини не може слугувати підставою для скасування оскаржуваної ухвали.
Також, не приймаються до уваги й посилання скаржниці на належні дії державного виконавця по виконанню судового рішення. При цьому апеляційний суд враховує обставини справи, якими встановлено порушення державним виконавцем норм чинного законодавства під час виконання судового рішення відносно боржниці ОСОБА_7 . Зокрема, встановивши належне боржниці майно, виконавцем не вчинено заходів по його реалізації.

Також, слід відхилити й посилання на запроваджений у країні карантин, внаслідок якого усі строки та дії були призупинені. При цьому апеляційний суд виходить з того, що запровадження карантину жодним чином не може слугувати підставою для невиконання судового рішення, яке набрало законної сили. 
Також, підлягають залишенню поза увагою й посилання на незрозумілість резолютивної частини оскаржуваної ухвали, оскільки це не відповідає дійсності. Зокрема, оскаржуване судове рішення містить висновок про неправомірність відповідної бездіяльності державного виконавця та про зобов`язання його здійснити передбачені законом виконавчі дії, спрямовані на розшук майна та коштів боржника ОСОБА_7 , їх арешт, опис, вилучення та звернення на них стягнення. Тобто, зазначено про конкретні дії.

Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому відповідно до п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України це є підставою для відхилення апеляційної скарги та залишення судового рішення без змін.

       Керуючись ст.367, п.1 ч.1 ст.374, ст.375 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В : 

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

       Ухвалу Новокаховського міського суду Херсонської області від 27 травня 2020 року залишити без змін. 

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.

Дата складення повного тексту постанови – 02 вересня 2021 року.

Головуючий                                        _ _ _ _ _ _ _ _ _ _                   В.В. Майданік

Судді:                                                _ _ _ _ _ _ _ _ _ _                  О.А. Кузнєцова

                                               _ _ _ _ _ _ _ _ _ _         О.В. Кутурланова