ПЕРШИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 вересня 2021 року           справа №200/1003/21-а 

приміщення суду за адресою: 84301, м. Краматорськ вул. Марата, 15

Перший апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді Компанієць І.Д. (суддя-доповідач),
суддів Геращенка І.В., Казначеєва Е.Г.,
розглянув у порядку письмового провадження апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року по справі №200/1003/21-а  (суддя 1-ї інстанції Галатіна О.О.) за позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 3035 про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинити певні дії, -

                                                  ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом, в якому просив:
- визнати протиправними дії військової частини НОМЕР_1 Національної Гвардії України щодо не нарахування та не виплати позивачу грошової компенсації вартості за неотримане речове майно у сумі 20288,82 грн., грошової компенсації під час виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні та за періоди участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення у період дії контрактів з військовою частиною НОМЕР_1 Національної Гвардії України, а саме з 2016 року по 2020 рік; 
-визнати протиправними дії щодо не нарахування матеріальної допомоги на вирішення соціально побутових питань за 2020 рік у розмірі місячного грошового забезпечення;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної Гвардії України нарахувати та виплатити позивачу: грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно у сумі 20288,82 грн.; грошову компенсацію під час виконання службових обов`язків у вихідні, святкові та неробочі дні та за періоди у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення у період дії контрактів з військовою частиною НОМЕР_1 Національної Гвардії України, а саме з 2016 року по 2020 рік; грошову компенсацію матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових питань за 2020 рік у розмірі місячного грошового забезпечення;
зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію у розмірі середньомісячного заробітку за період затримки розрахунків по дату винесення судового рішення по справі.
В обґрунтування позовних вимог зазначив, що проходив військову службу за контрактом у відповідача у період з 2016 року по 2019 рік та з 2019 року по 2020 рік. 
Був звільнений з військової служби у запас та виключений зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення. 
Відповідачем в порушення приписів законодавства при звільнені позивача не було виплачено грошову компенсацію за не отримане речове майно у зв`язку із відсутністю фінансування. 
Крім того, позивач звернувся до відповідача з рапортом про виплату матеріальної допомоги на вирішення соціально-побутових питань, але в день розрахунку дізнався, що вказана допомога у 2020 році йому не виплачувалася. 
Такі дії відповідача є незаконними. 
Також, непроведення повного розрахунку з позивачем у період його звільнення надає позивачу право на отримання середнього заробітку за період прострочки виплати з повного розрахунку при звільненні.
Рішенням Донецького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та невиплати позивачу грошову компенсацію матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових питань за 2020 рік у розмірі місячного грошового забезпечення.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити позивачу грошову компенсацію матеріальної допомоги на вирішення соціально - побутових питань за 2020 рік у розмірі місячного грошового забезпечення.
Зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити позивачу  зменшену суму середнього заробітку за несвоєчасну виплату компенсації за недоотримане речове майно в розмірі 2000  грн.
В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з судовим рішенням, відповідач звернувся з апеляційною скаргою, в якій посилається на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти  постанову, якою відмовити в задоволенні позову у повному обсязі.
Обґрунтування апеляційної скарги.
Виплата матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань здійснюється в межах асигнувань. При цьому розмір матеріальної допомоги визначається комісією на підставі інформації, наданої фінансовим відділенням (службою) військової частини про затверджений фонд грошового забезпечення та можливість проведення виплати.
Отже, зазначений вид матеріальної допомоги є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців, який виплачується в розмірі, що не перевищує їх грошового забезпечення та в межах доведених граничних обсягів видатків.  Крім того, прийняття рішення про виплату такої допомоги відноситься до дискреційних повноважень відповідача.
Позивачем рішення суду першої інстанції не оскаржується.
Відповідно до частини першої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України (далі – КАС України) суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги.
З огляду на наведене суд перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції тільки в межах доводів апеляційної скарги відповідача, не надаючи оцінку судовому рішенню в частині задоволення та відмови в задоволенні позову, які сторонами не оскаржуються.
Сторони про дату та місце апеляційного розгляду справи повідомлені належним чином, відповідно до ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції розглядає заяву у порядку письмового провадження.
Суд, заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, встановив наступне.
Фактичні обставини справи.
Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу за контрактом у Національній гвардії України у Військовій частині НОМЕР_1 з 26.10.2016 року по 04.11.2020 року.
Наказом командувача Військової частини НОМЕР_1 від 04 листопада 2020 року № 242 з ОСОБА_1 припинено (розірвано) контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України та виключено останнього зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення. У вказаному наказі зазначено, що щорічна відпустка за 2020 рік використана у кількості 14 календарних днів. Допомога для оздоровлення за 2020 рік виплачена; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік не виплачена (а.с.19-20).
Витяг з протоколу № 10 від 24.11.2020 року (засідання Комісії по розгляду рапортів на виплату матеріальної допомоги за 2020 рік особовому складу військової частини НОМЕР_1 ) свідчить, що на дату даного протоколу (24.11.2020 року) надані  рапорти на виплату матеріальної допомоги за 2020 рік, серед яких старшим кулеметником 3 відділення 3 взводу спеціального призначення 1 роти спеціального призначення батальону спеціального призначення «Донбас» старшим сержантом ОСОБА_1 у зв`язку з хворобою (місячне грошове забезпечення - 11941,50 грн.). 
В зв`язку з виключенням ОСОБА_1 зі списків особового складу частини та всіх видів забезпечення його рапорт зняти з обліку комісії (а.с.46)
Суд першої інстанції, задовольняючи позов в частині зобов`язання відповідача виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік, виходив з того, що  позивач надав заяву на виплату матеріальної допомоги до моменту звільнення, отже відповідач повинен був виплатити таку допомогу.
Оцінка суду.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та Законами України.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку із виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни здійснюється відповідно до Закону України від 25 березня 1992 року № 2232-ХІІ «Про військовий обов`язок і військову службу» (далі - Закон №2232-ХІІ), згідно частини 3 статті 24 якого закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Нормативно-правовим актом, який відповідно до Конституції України визначає основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі, є Закон України від 20.12.1991 № 2011-ХІІ «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон № 2011).
Відповідно до частини першої  статті 9 Закону №2011 держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
На підставі частин другої, третьої, четвертої статті 9 закону №2011 порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України. До складу грошового забезпечення входять посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Пунктом 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153/2008, передбачено, що особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
З 20.07.2018 набрав чинності Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 (далі Порядок № 260), який визначає механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам.
Пунктом 1 розділу ХХІV Порядку № 260 передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
На підставі пункту 7 розділу ХХІV Порядку № 260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
Згідно з пунктом 9 розділу XXIV Порядку № 260 виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.
На підставі пункту 5 наказу Міністерства оборони України "Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2020 рік" №45 від 18.02.2020 (далі - Наказ №45) встановлено, що витрати на грошове забезпечення військовослужбовців у 2020 році здійснювати за нормами, установленими нормативно-правовими актами та рішеннями Міністра оборони України, у межах виділених асигнувань на грошове забезпечення та дотримуватися такої послідовності щодо здійснення виплат: розрахунки зі звільненими військовослужбовцями; щомісячне грошове забезпечення військовослужбовцям, винагорода за безпосередню участь у воєнних конфліктах, чи антитерористичній операції, інших заходах в умовах особливого періоду; грошова допомога для оздоровлення; інші одноразові обов`язкові додаткові види грошового забезпечення; індексація грошового забезпечення; матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань. 
Матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань (далі - матеріальна допомога) виплачувати військовослужбовцям у розмірі одного окладу за їх військовими званнями.
Накази про виплату матеріальної допомоги видавати виключно в межах отриманих асигнувань для виплати грошового забезпечення на відповідний місяць з урахуванням порядку, передбаченого пунктом 5 цього наказу.
Таким чином, розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань нормативно-правовими актами не визначений в конкретному розмірі, проте її граничний розмір не може перевищувати місячного грошового забезпечення.
При цьому конкретний розмір цієї допомоги встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення.
Наказом №45 Міністр оборони України визначив в 2020 році розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, який дорівнюється одному окладу військовослужбовця за його військовим званням.
Підсумовуючи викладене та враховуючи, що позивач надав заяву на виплату матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань до моменту звільнення 04.11.2020 року, проте комісією його рапорт розглянуто вже після звільнення 24.11.2020 року, що бюджетними асигнуваннями передбачалися видатки військової частини на виплату різних  видів допомоги військовослужбовцям (про що свідчить витяг з протоколу №10 від 24.11.2020 року), шо Наказом №45 визначено необхідність виплати військовослужбовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, - тому є правильним висновок суду першої інстанції, що відповідач  протиправно не нарахував та не виплатив ОСОБА_1 цю матеріальну допомогу за 2020 рік.
Між тим, оскільки розмір вказаної допомоги законодавством не визначений в конкретному розмірі,  розмір цієї допомоги встановлюються за рішенням Міністра оборони України виключно в межах отриманих асигнувань, тому є передчасним висновок суду першої інстанції про зобов`язання відповідача  нарахувати та виплатити позивачу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік у розмірі місячного грошового забезпечення.
При цьому суд погоджується з доводами відповідача, що визначення розміру матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, який необхідно сплачувати військовослужбовцю, - належить до виключної компетенції відповідача.  
Статтею 242 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 317 КАС України підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно частини четвертої статті 317 КАС України зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частини.
Оскільки суд першої інстанції правильно дійшов висновку про протиправність дій відповідача щодо не виплати позивачу матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань  за 2020 рік та правильно зобов`язав військову частину виплатити таку допомогу, однак неправильно застосував норми матеріального права, визначивши розмір цієї допомоги, який підлягає виплаті позивачу.
Тому в цій частині судове рішення підлягає зміні в резолютивній частині, що обумовлює часткове задоволення апеляційної скарги.
 В іншій частині судове рішення апеляційному перегляду не підлягає і має бути залишено без змін.
Керуючись статтями 308, 310, 315, 316, 317, 321, 322, 325, 327, 328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України  на рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року по справі №200/1003/21-а – задовольнити частково.
Рішення  Донецького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року по справі №200/1003/21-а – змінити.
Абзац третій резолютивної частини рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року по справі №200/1003/21-а викласти в наступній редакції: «зобов`язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України нарахувати та виплатити ОСОБА_1 матеріальну допомогу на вирішення соціально-побутових питань за 2020 рік в розмірі відповідно до Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07 червня 2018 року № 260 та наказу Міністерства оборони України "Про бюджетну політику Міністерства оборони України на 2020 рік" №45 від 18.02.2020.
В іншій частині рішення Донецького окружного адміністративного суду від 02 квітня 2021 року по справі №200/1003/21-а – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття 20 вересня 2021 року.
Касаційна скарга на судове рішення подається протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складання повного судового рішення в порядку, визначеному ст. 328 КАС України.
Повне судове рішення складено 20 вересня 2021 року.

Головуючий суддя                                                                                      І.Д. Компанієць

Судді                                                                                                            І.В. Геращенко

                                                                                                    Е.Г. Казначеєв