УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №279/539/21 Головуючий у 1-й інст. Волкова Н. Я. 
Категорія 70 Доповідач Павицька Т. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого         Павицької Т. М.,
суддів                 Миніч Т.І., Трояновської Г.С., 

розглянувши у спрощеному письмовому провадженні без виклику сторін в м. Житомирі цивільну справу № 279/539/21 за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів за апеляційною скаргою представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3 на рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 травня 2021 року, ухвалене під головуванням судді Волкової Н.Я. в м. Коростені, 
в с т а н о в и в :

У лютому 2021 року ОСОБА_1 звернувся до суду з даним позовом, у якому просив змінити розмір аліментів на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття.
Позовні вимоги мотивував тим, що відповідно до рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29.12.2017 по справі №727/9463/16-ц з нього на користь ОСОБА_5 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/3 частини заробітку, починаючи з 28.11.2016 року, але не менше ніж 30% мінімального прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і до досягнення дитиною повноліття. Судовим наказом Коростенського міськрайонного суду від 05.05.2020 по справі №279/1452/20 з нього на користь ОСОБА_2 стягуються аліменти на утримання сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.03.2020 року і до досягнення дитиною повноліття. Рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.11.2020 по справі №727/8003/20 змінено розмір аліментів, які стягуються на користь ОСОБА_5 на утримання сина ОСОБА_6 , на 1/6 частини заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Вважає, що розмір аліментів відповідно до судового наказу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області підлягає зміні з 1/4 частки до 1/6 частки доходу на дитину, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку. Зазначає, що при винесенні Коростенським міськрайонним судом Житомирської області судового наказу від 05.05.2020 по справі № 279/1452/20 ОСОБА_2 не довела до відома суду про наявність в нього ще однієї дитини ОСОБА_6 ІНФОРМАЦІЯ_2 , на яку він сплачує аліменти по рішенню Шевченківського районного суду м. Чернівці, що має суттєве значення для об`єктивного визначення частки розміру аліментів.
Рішенням Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 травня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено. Змінено розмір стягнутих з ОСОБА_1 на підставі судового наказу від 05.05.2020 по справі №279/1452/20 на користь ОСОБА_2 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/6 (однієї шостої) частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку, починаючи з дня набрання рішенням чинності та до досягнення дитиною повноліття.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_2 – ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким закрити провадження у справі. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене із неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що наявність іншої дитини та судового рішення в іншій справі не може свідчити про погіршення матеріального становища платника аліментів, тому не може бути підставою для зменшення розміру аліментів. Зазначає, що судом не враховано матеріального становища платника аліментів та його доходи, не враховано стан здоров`я та матеріальне становище дитини ОСОБА_4 , який з дитинства постійно знаходиться на лікуваннях, внаслідок чого ОСОБА_2 позбавлена права повністю матеріально забезпечувати дитину та не перебуває в повторному шлюбі. Окрім того, зазначає, що права платника аліментів ОСОБА_1 , ніяким чином не порушуються, адже на даний час стягуються аліменти на двох дітей в розмірах 1/4 частини за судовим наказом та 1/6 на користь ОСОБА_5 , тобто не перевищують 1/2 частину всіх його доходів (41%) зі сплати аліментів, що не суперечать вимогам ст. 161 ЦПК України, ч.1 ст. 183 СК України та ст. 70 ЗУ «Про виконавче провадження». Враховуючи наведене, просив скасувати судове рішення від 05 травня 2021 року, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити за безпідставністю, а справу закрити на підставі п. 4 ч.1 ст. 374 ЦПК України.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Згідно із статтею 263 ЦПК України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Рішення суду першої інстанції відповідає вказаним вимогам.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено судом, що відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 08.02.2017 Коростенським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного управління юстиції у Житомирській області, ОСОБА_4 народився ІНФОРМАЦІЯ_1 , про що зроблено відповідний актовий запис №74. Батьком дитини записаний ОСОБА_1 , матір`ю ОСОБА_2 
05 травня 2020 року Коростенським міськрайонним судом Житомирської області було видано судовий наказ, відповідно до якого з ОСОБА_1 стягується на користь ОСОБА_2 аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 в розмірі 1/4 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 30.03.2020 року та до досягнення дитиною повноліття. Наведене підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 від 08.02.2017 та копією судового наказу Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05.05.2020.
Відповідно до копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 виданого міським відділом реєстрації актів цивільного стану Чернівецького обласного управління 21.08.2004 ОСОБА_1 являється батьком ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29.12.2017 по справі №727/9463/16-ц, яке було змінено рішенням Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.11.2020 по справі №727/8003/20, позивач сплачує аліменти на утримання дитини ОСОБА_6 у розмірі 1/6 частини всіх видів заробітку (доходу), але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку починаючи з дня набрання рішенням чинності та до досягнення дитиною повноліття. Дані обставини підтверджуються копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 21.08.2004, копією рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 29.12.2017 та копією рішення Шевченківського районного суду м. Чернівці від 23.11.2020.
Відповідно до ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини.
Відповідно до ст. ст. 150, 180 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, матеріально утримувати дитину до повноліття.
Відповідно до ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно із п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Відповідно до ч. 7 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пункту 4 частини першої статті 161 цього Кодексу боржник має право звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів.
Відповідно до ч. 1 ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
У відповідності до ч. 1, 2 ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів;
4) інші обставини, що мають істотне значення.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Згідно із ч. 1 ст. 183 СК України частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом.
В пункті 23 постанови Пленуму Верховного суду України від 15.05.2006 №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» роз`яснено, що розмір аліментів, визначений судовим рішенням або за домовленістю між батьками, суд може змінити за позовом платника або одержувача аліментів у зв`язку зі зміною матеріального чи сімейного стану, погіршення чи поліпшення здоров`я когось із них.
Враховуючи зміст ч. 7 ст. 170 ЦПК України та ст.181,192 СК України розмір аліментів, визначений за судовим наказом, не вважається незмінним. Особа, яка сплачує аліменти - платник аліментів, вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів на дитину у тих випадках, коли погіршилося його матеріальне становище, стан його здоров`я або змінився сімейний стан або ж покращилося матеріальне становище, стан здоров`я чи змінився сімейний стан одержувача аліментів.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку що підставами зміни розміру аліментів є як зміна матеріального, так і зміна сімейного стану як самостійна підстава для зменшення або збільшення розміру аліментів.
При цьому такі положення закону не виключають одночасне настання обох підстав для зміни розміру аліментів: і зміни сімейного і зміни матеріального стану. Однак, зміна сімейного стану є самостійною, не залежною від зміни матеріального стану підставою для зміни розміру аліментів.
Крім того, у випадку видачі судового наказу, платник аліментів вправі звернутися до суду з позовом про зменшення розміру аліментів ще й тоді, коли суд при видачі судового наказу не врахував всіх обставин, які мають значення для визначення розміру аліментів. Це пояснюється тим що, під час вирішення заяви про видачу судового наказу на підставі п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України боржник не має процесуальної можливості подати заяву про скасування судового наказу або висловити свої аргументи та надати до суду свої докази, які можуть вплинути на вирішення судом питання про видачу свого наказу.
У постанові Верховного Суду України від 05 лютого 2014 року у справі № 6-143 цс 13 зроблено висновок, що розмір аліментів, визначений рішенням суду, не вважається незмінним. Отже, у зв`язку із значним покращенням матеріального становища платника аліментів матір дитини може подати до суду заяву про збільшення розміру аліментів. Значне погіршення матеріального становища батька може бути підставою для його вимоги про зменшення розміру аліментів.
Частково задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що сукупний розмір аліментів, які стягуються на двох дітей, перевищує визначений ч. 4 ст. 161 ЦПК України.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції, що з урахуванням встановлених обставин і сукупності належних та допустимих доказів, при наявності підстав щодо неможливості сплачувати аліменти у вже визначеному розмірі, може вирішити питання щодо зменшення розміру аліментів.
У своєму позові позивач посилається на ті обставини, що окрім аліментів, які стягуються з нього на користь відповідача на утримання дитини ОСОБА_4 (1/4 частка), він сплачує аліменти на користь ОСОБА_5 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_6 в розмірі 1/6 частки з усіх видів заробітку, але не менше ніж 50% прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку.
З урахуванням вищенаведених обставин щодо сплати позивачем аліментів на утримання двох дітей, суд вважає, що існують підстави для зменшення розміру аліментів, визначених судовим наказом від 05 травня 2020 року.
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про необхідність зменшення розміру аліментів на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 1/4 частини доходів позивача до 1/6, що є розумним, пропорційним та не суперечить нормам матеріального права, а також буде справедливим балансом щодо захисту прав неповнолітньої дитини та щодо урахування матеріального становища позивача. 
Не можна погодитись і з твердженням апелянта про наявність додаткових витрат на сина, оскільки ці правовідносини регулюються іншою нормою - правилами статті 185 СК.
Апеляційний суд також звертає увагу, що законодавством (частина 5 статті 183 СК) встановлено безспірний розмір аліментів на двох дітей 1/3 частка заробітку (доходу), тобто по 1/6 частці на кожну дитину.
Отже, апеляційний суд вважає, що вимоги ОСОБА_1 про зменшення розміру аліментів на сина ОСОБА_4 до 1/6 частки його заробітку відповідають матеріалам справи та вимогам сімейного законодавства, зокрема необхідності забезпечення дитині рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку, а також необхідності дотримання балансу інтересів сторін.
Інші доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують, на законність судового рішення не впливають, фактично стосуються переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду апеляційної інстанції.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, N 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, що відповідно до ст. 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення без змін. 
Керуючись статтями 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 – ОСОБА_3   залишити без задоволення.
Рішення Коростенського міськрайонного суду Житомирської області від 05 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає оскарженню в касаційному порядку. 

Головуючий 

Судді