ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
__________________________________________________________________
Справа № 638/6787/20                        Головуючий суддя І інстанції Семіряд І. В.
Провадження № 22-ц/818/4013/21                Суддя доповідач Яцина В.Б.
Категорія: за законом.
П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
14 липня 2021 року                                                                 м. Харків.
Харківський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах:
головуючого Яцини В.Б.,
суддів колегії Бурлака І.В., Хорошевського О.М.,
за участю секретаря судового засідання Семикрас О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Харківської міської ради на рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 березня 2021 року, по цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до Харківської міської ради, третя особа Сьома Харківська міська нотаріальна контора про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування,
В С Т А Н О В И В :
У травні 2020  ОСОБА_1  звернулась до суду з позовом до Харківської міської ради про встановлення факту, що має юридичне значення та визнання права власності в порядку спадкування.
Позов мотивовано тим, що навесні 2003 року вона познайомилась з ОСОБА_2 . В подальшому у 2005 році між нею та ОСОБА_3 укладено шлюб, від якого ІНФОРМАЦІЯ_1 народилась дитина ОСОБА_4 після народження дитини в сім`ї почали виникати скандали, стосунки погіршились, потім ОСОБА_4 знайшов іншу жінку та переїхав мешкати до неї, вона з дитиною залишилась проживати з дитиною у квартирі АДРЕСА_1 . 
Вказує, що з початку 2008 року ОСОБА_1 та ОСОБА_3 проживають окремо, ведуть окреме господарство. 09.06.2010 ОСОБА_1 розірвала шлюб з ОСОБА_3 та отримала відповідне свідоцтво про розірвання шлюбу. 
Восени 2010 року у неї відновилися стосунки з ОСОБА_2 , які перейшли від дружніх до почуття любові. З жовтня 2010 вони з цих підстав стали мешкати у її квартирі АДРЕСА_1 як чоловік та дружина. Разом з ними у одній квартирі проживали її мати, ОСОБА_5 та її син ОСОБА_4 . З ОСОБА_2 вони разом проводили час, вели спільне господарство, допомагали один одному у побутових справах, мали спільний бюджет, вона вважала ОСОБА_2 своїм чоловіком, а він її дружиною. Розподіл обов`язків у родині був таким, ОСОБА_2 займався матеріально- технічними питаннями, а вона дбала про харчування сім`ї та затишок оселі. Факт спільного проживання ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 підтверджується копією медичної картки амбулаторного хворого. До жовтня 2010 ОСОБА_2 мешкав за адресою АДРЕСА_3 , у квартирі, яка належала йому на праві приватної власності. У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 жив з нею за адресою АДРЕСА_1 , ними спільно було прийнято рішення про продаж квартири АДРЕСА_4 та у червні 2011 квартиру було продано. 22.06.2011 була придбана однокімнатна квартира АДРЕСА_5 . На різницю коштів, яка залишилась після продажу та купівлі квартир вони розпочали ремонт, а у 2014 вони з ОСОБА_2 придбали автомобіль марки «Ніссан», який був зареєстрований на її ім`я. ОСОБА_2 займався технічним обслуговуванням автомобіля, що підтверджується актом виконаних робіт, де замовником вказаний ОСОБА_2 . За час спільного проживання ОСОБА_2 зробив у її квартирі ремонт, переклеїв шпалери, змінив лінолеум на підлозі та встановив металопластикові вікна, що підтверджується договором від 20.10.2015, згідно якого ОСОБА_2 зазначений в якості покупця. ІНФОРМАЦІЯ_2 померла мати позивача ОСОБА_5 до літа 2018 вони проживали у квартирі АДРЕСА_1 , а потім цього ж року квартиру продали та придбали нову двокімнатну квартиру АДРЕСА_6 . На час проведення ремонту у новій квартирі вона, дитина та ОСОБА_2 , переїхали мешкати у квартиру № 8 ОСОБА_2 , яка розташована у АДРЕСА_5 , а після завершення ремонту переїхали мешкати до квартири АДРЕСА_6 де і перебували до смерті чоловіка. 
ІНФОРМАЦІЯ_3 у ОСОБА_2 стався ішемічний інсульт, його було госпіталізовано, однак не зважаючи на всі намагання та спроби лікарів ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_2 помер. Спільних дітей з ОСОБА_2 вони не мали. Реєструвати шлюб не вважали необхідним, оскільки вважали, що формальний штамп у паспорті не створює міцну сім`ю. 
Зазначає, що вона займалась лікуванням та похованням чоловіка. Оплатою квартир, які належали на праві власності ОСОБА_2 , та їй займалась позивач. Після смерті чоловіка відкрилась спадщина. ОСОБА_1 зверталась до нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини. Окрім неї інших спадкоємців не має. Державним нотаріусом відкрито спадкову справу, але у зв`язку з тим, що відсутні документи, які підтверджують родинний зв`язок, нотаріус відмовила у вчинені нотаріальної дії. Встановлення факту проживання потрібне для вступ у спадщину після смерті ОСОБА_2 . У зв`язку з чим ОСОБА_1 просить встановити факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу в період з 01.10.2010 по ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 . Визнати за ОСОБА_1 в порядку спадкування за законом , після смерті ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_5 .
Рішенням Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 березня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Встановлено факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 в період з 01.10.2010 по 14.01.2020 року.
Визнано за ОСОБА_1 у порядку спадкування за законом, після смерті ОСОБА_2 право власності на квартиру АДРЕСА_5 .
Стягнуто з Харківської міської рад на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 5270,40 грн.
В апеляційній скарзі Харківська міська рада посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права просить рішення скасувати, у задоволенні позову відмовити.
Скарга мотивована тим, що позивачем не було надано доказів щодо підтвердження факту проживання, ведення спільного господарства наявність спільних витрат купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла.
Вказує, що надані до суду документи щодо проведення та організації поховання датовані 15.01.2020 року не відносяться до п`ятирічного строку до часу смерті спадкодавця.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_1 , просить залишити апеляційну скаргу ХМР залишити без задоволення.
Відзив обґрунтовано тим, що нею надано достатньо доказів які підтверджують факт проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 , судом були допитані свідки, надані квитанції про сплату витрат на поховання, сплату за комунальні послуги та інше.
Колегія суддів, заслухала доповідь судді-доповідача, сторону позивача, за відсутності інших учасників справи, які були належним чином повідомлені про її розгляд, перевірила законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги і вважає, що скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
У статті 375 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
У статті 263 ЦПК України визначено, що судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Вказаним вимогам рішення суду першої інстанції відповідає.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з доведеності того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 спільно проживали однією сім`єю без шлюбу з жовтня 2010 року до смерті ОСОБА_2 , внаслідок чого відповідно до ст. 1264 ЦК України ОСОБА_1 як спадкоємець четвертої черги після померлого ОСОБА_2 , за відсутності інших спадкоємців у встановлений законом шестимісячний строк звернулась до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини. Тому наявні підстави для визнання за позивачкою права власності на квартиру АДРЕСА_5 , яка належала спадкодавцю на день смерті на праві власності.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду.
Відповідно до ст. 1264 ЦК України у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_2 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть, виданої Харківським міським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, актовий запис 820.
Інформація з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та копія технічного паспорту свідчить про те, що ОСОБА_2 був власником квартири АДРЕСА_10 , на яку відкрила спадщина після його смерті (а.с. 124-125,126-127).
За життя ОСОБА_2 заповіту не склав.
ОСОБА_1 вчасно 28.02.2020 звернулась до Сьомої Харківської державної нотаріальної контори з заявою про прийняття спадщини після померлого ОСОБА_2 , на підставі чого у спадковому реєстрі після смерті ОСОБА_2 28.02.2020 була заведена спадкова справа №65598237.
Постановою завідувача Сьомої Харківської міської державної нотаріальної контори Верещака Г.Л. відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлого ОСОБА_2 постанова державного нотаріуса мотивована тим, що ОСОБА_1 не надала документів, що підтверджують родинні відносини мж нею та ОСОБА_2 (а.с.34). 
За приписами частини 2 статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Матеріали справи свідчать про те, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 дійсно більше п`яти років проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу, про що свідчать наявні у справі докази, на підставі яких суд першої інстанції встановив, що за життя ОСОБА_2 та ОСОБА_1 допомогали один одному у вирішенні проблем, опікувалися один одним, що свідчить про наявність між ними взаємних прав та обов`язків, разом мешкали, вели спільне господарство.
Так, згідно акту виконаних робіт №125 від 10.10.2014 та свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу ОСОБА_2 замовив ремонт автомобіля «Ніссан», який належить ОСОБА_1 , після чого цей ремонт оплатив.
З копії договору №420 від 20.10.2015 вбачається, що ОСОБА_2 був замовником металопластикових вікон, адреса покупця у зазначеному договорі зазначена АДРЕСА_1 , де в той час він мешкав з ОСОБА_1 .
Факт спільного проживання ОСОБА_2 за адресою АДРЕСА_1 підтверджується копією медичної картки амбулаторного хворого.
З акту приймання - передачі виконаних робіт вбачається, що ОСОБА_1 була замовником послуг з наклеювання шпалер та інших ремонтних робіт у квартирі АДРЕСА_5 , тобто у квартирі , яка належала на праві власності ОСОБА_2 на день його смерті (а.с.21).
З копії медичної книжки амбулаторного хворого вбачається, що ОСОБА_2 звертаючись до медзакладу, зазначив адресу місця проживання АДРЕСА_1 . Саме зазначену квартиру зазначає позивач ОСОБА_1 , як ту де спільно проживали з ОСОБА_2 з жовтня 2010 року та до літа 2018 року. 
З копії медичних направлень на аналізи, які були видані ОСОБА_2 14.10.2014, 16.10.2014, 14.10.2018 вбачається, що останній вказує адресу місця свого мешкання АДРЕСА_1 (а.с.24). 
Копії квитанції про сплату за комунальні послуги свідчать про те, що ОСОБА_1 сплачувала 02.02.2020,27.02.2020,8.02.2020 комунальні послуги за користування квартирою АДРЕСА_10 , тобто за квартиру, яка належала на праві власності померлому ОСОБА_2 (а.с.26,28,81).
Окрім того, ОСОБА_1 03.06.2020 укладала договір реструктуризації заборгованості за послуги з теплопостачання з КП «Харківські теплові мережі», у якому зазначено, що адресою приміщення, де надаються послуги теплопостачання є належна ОСОБА_2 , квартира АДРЕСА_5 (а.с.82).
З наданої копії свідоцтва про розірвання шлюбу вбачається, що ОСОБА_1 перебувала у шлюбі з ОСОБА_3 , шлюб розірвано 09.06.2010. Свідоцтво про шлюб видане Дзержинським відділом реєстрації актів цивільного стану Харківського міського управління юстиції , актовий запис 268 (а.с.41). 
Начальником Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Харків), на виконання ухвали Дзержинського районного суду м. Харкова про витребування доказів, повідомлено, що актових записів про шлюб ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_5 не виявлено. 
Тобто, на час проживання ОСОБА_1 та ОСОБА_2 однією сім`єю кожен з них не перебував у зареєстрованому шлюбі. 
ОСОБА_1 була замовником організації та проведення поховання ОСОБА_2 , що підтверджується копією договору - замовлення від 15.01.2020 (а.с.29).
Окрім того, ОСОБА_1 подавала заяву на призначення виплати одноразової допомоги на поховання особи, яка не досягла пенсійного віку та на момент смерті (а.с.84).
Судом першої інстанції у якості свідків допитані ОСОБА_8 та ОСОБА_9 .
Свідок ОСОБА_9 пояснила, що з ОСОБА_2 знайома з 1993 року, бувала у нього дома. З ОСОБА_2 познайомилась у 2010 році. ОСОБА_1 та ОСОБА_2 жили разом, вона їх бачила 5-6 разів на рік. ОСОБА_2 часто спілкувався з її чоловіком по телефону. ОСОБА_2 весь час говорив, що ОСОБА_1 його дружина. Свідок зазначає, що вважала, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 перебувають у зареєстрованому шлюбі, так як ОСОБА_2 весь час говорив, що ОСОБА_1 його дружина. 
Свідок ОСОБА_8 пояснив, що ОСОБА_2 знає з 1970 року, вони разом навчались. З ОСОБА_2 товаришували, у подальшому спілкувались менше. Біля 10 років він жив з ОСОБА_1 . ОСОБА_2 казав, що мешкає у квартирі ОСОБА_1 по вул. Космічна , з сином ОСОБА_1 та тещою. ОСОБА_2 у шлюбі ніколи не перебував. Родичів у нього не було, батьки давно померли. С похованням ОСОБА_2 , він (свідок) допомагав, сплачувала за поховання ОСОБА_1 .
Частинами першої та другої статті 1258 ЦК України встановлено, що спадкоємці за законом одержують право на спадщину почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняттям ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Змістом положень ст. 1268 ЦК України визначено, що спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Відповідно до ч.1 ст. 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини.
Згідно ч.1 ст. 1270 ЦК України для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини.
Згідно з позицією Верховного Суду України, викладеною в абз. 2 п. 2 Постанови Пленуму «Про судову практику у справах про спадкування» за N 7 від 30.05.2008 року, якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення факту постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Відповідно до роз`яснень, викладених у пункті 21 Пленуму Верховного Суду України від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що при вирішенні спору про право на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 СК України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки. Зазначений п`ятирічний строк повинен виповнитися на момент відкриття спадщини і його необхідно обчислювати з урахуванням часу спільного проживання зі спадкодавцем однією сім`єю до набрання чинності цим Кодексом.
До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки.
Для набуття права на спадкування за законом на підставі статті 1264 ЦК України необхідне встановлення двох юридичних фактів:
а) проживання однією сім`єю із спадкодавцем;
б) на час відкриття спадщини має сплинути щонайменше п`ять років, протягом яких спадкодавець та особа (особи) проживали однією сім`єю.
Обов`язковою умовою для визнання їх членами сім`ї, крім власне факту спільного проживання, є ведення з спадкодавцем спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівлі майна для спільного користування, участі у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Відповідно до статті 392 ЦК України право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Право власності спадкоємця на спадкове майно підлягає захисту в судовому порядку шляхом його визнання у разі, якщо таке право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності (стаття 392 ЦК України).
Визнання права власності на спадкове майно в судовому порядку є винятковим способом захисту, що має застосовуватися, якщо існують перешкоди для оформлення спадкових прав у нотаріальному порядку.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного СудуУкраїни від 30травня 2008року №7«Про судову практику у справах про спадкування» судам роз`яснено, що у разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Підпунктами 4.2, 4.14, 4.18 пункту 4 глави 10 розділу II Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого Наказом Міністерства юстиції України від 22лютого 2012року №296/5 передбачено, що при видачі свідоцтва про право на спадщину нотаріус обов`язково перевіряє: факт смерті спадкодавця, час і місце відкриття спадщини, наявність підстав для закликання до спадкоємства, якщо має місце спадкування за законом, прийняття спадкоємцем спадщини у встановлений законом спосіб, склад спадкового майна, на яке видається свідоцтво про право на спадщину. На підтвердження цих обставин від спадкоємців витребовуються документи, які підтверджують вказані факти.
Доказом родинних та інших відносин спадкоємців зі спадкодавцем є: свідоцтва органів реєстрації актів цивільного стану, повний витяг з реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису, копії актових записів, копії рішень суду, що набрали законної сили, про встановлення факту родинних та інших відносин.
За відсутності у спадкоємця необхідних для видачі свідоцтва про право на спадщину документів нотаріус роз`яснює йому процедуру вирішення зазначеного питання в судовому порядку.
Відповідно до ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами;2) висновками експертів;3) показаннями свідків.
Згідно ст. 77, 78 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Відповідно до ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Отже висновок суду першої інстанції про доведеність факту спільного проживання однією сім`єю без шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_2 з 2010 року до смерті ОСОБА_2 який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 та визнання права власності в порядку спадкування за законом відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи .
Доводи апеляційної скарги в частині вищевказаних вимог не спростовують висновків суду першої інстанції.
Як встановлено судом, ОСОБА_1 у передбачений законом строк прийняла спадщину після смерті ОСОБА_2 , звернувшись до нотаріуса з відповідною заявою, та їй відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину лише тому, що нею не надано документів на підтвердження її родинного зв`язку зі спадкодавцем. Відомості щодо інших спадкоємців відсутні, до нотаріуса вони не звертались.
Враховуючи факт прийняття ОСОБА_1 спадщини після смерті ОСОБА_2 та відсутність інших спадкоємців колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання за позивачкою право власності на належну ОСОБА_2 квартиру у порядку спадкування за законом.
Доводи апеляційної скарги Харківської міської ради про те, що вимоги про визнання права власності на спадкове майно є передчасними спростовуються наявними в матеріалах справи доказами, оскільки позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Твердження Харківської міської ради, що показанні свідків не є доказами по справі, є безпідставними, оскільки пояснення свідків у сукупності з іншими доказами у справі свідчать про те, що дійсно сторони проживали однією сім`єю без реєстрації шлюбу.
При цьому, заперечуючи проти задоволення позову Харківська міська рада будь-яких доказів на підтвердження своїх заперечень або клопотань про їх витребування не надала.
Отже, Харківською міською радою всупереч положенням статей 12, 81ЦПК України про процесуальний обов`язок кожної сторони довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом не надано до суду належних і допустимих доказів на спростовування висновків суду першої інстанції.
З огляду на вищевикладене, доводи апеляційної скарги не дають підстав для висновку про неправильне застосування норм матеріального права та порушення судом норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами справи, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив обставини справи та наявні у справі докази, надав їм належну оцінку, у результаті чого ухвалив законне й обґрунтоване рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Оскільки суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а доводи скарги не доведені, то відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Оскільки апеляційну скаргу Харківської міської ради залишено без задоволення, підстави для перерозподілу судового збору судом апеляційної інстанції відсутні
Керуючись ст. ст. 367, 368, п. 1 ч. 1 ст.374, ст.375, ст. ст. 381 384, 389 ЦПК України
П О С Т А Н О В И В :
Апеляційну скарг Харківської міської ради залишити без задоволення.
Рішення Дзержинського районного суду м. Харкова від 19 березня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня прийняття, і протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст судового рішення складено 19 липня 2021 року.
Головуючий                                                                 В.Б. Яцина.

Судді колегії                                                         І.В.Бурлака.                                                                                                        
                                                        О.М.Хорошевський.