ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м  У к р а ї н и

03 червня 2021 року 	м. Дніпро	справа № 280/3437/20	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді  Божко Л.А. (доповідач),
                               суддів:  Лукманової О.М., Дурасової Ю.В.,     
  
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.02.2021  (суддя Бойченко Ю.П..) в адміністративній справі №280/3437/20 за позовом  Головного управління ДПС у Запорізькій області  до   ОСОБА_1    про  стягнення коштів за податковим боргом,- 

в с т а н о в и В:

          У травні 2020 року до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява Головного управління ДПС у Запорізькій області  до ОСОБА_1 , в якій позивач просив суд стягнути з відповідача податковий борг з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 6   876,90 грн.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15.02.2021  адміністративний позов задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 заборгованість з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 4   584 (чотири тисячі п`ятсот вісімдесят чотири) гривні 60 копійок, яку перерахувати на р/р UA338999980314090699000008023, отримувач: УК у Якимів.р-ні/Новоданилівка./18050400, код ЄДРПОУ 37997243, банк - Казначейство України (ЕАП), код платежу 18050400.  У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, позивач   подав  апеляційну скаргу, в якій просив прийняти нове рішення ,  яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.  
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що за відповідачем обліковується заборгованість, яка виникла в результаті несплати єдиного податку, нарахованого на підставі самостійно поданої заяви про застосування спрощеної системи оподаткування, а також донарахованих контролюючим органом штрафних санкцій. Позивачем вживалися заходи щодо стягнення податкової заборгованості у встановленому законодавством порядку, проте борг відповідачем не сплачено, а тому він підлягає примусовому стягненню у судовому порядку. 
 Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційна скарга  не підлягає задоволенню з наступних підстав.
          Судом першої інстанції встановлено та матеріалами справи підтверджено, що               
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1 ) 13.06.2017 зареєстрований в якості фізичної особи - підприємця.
Відповідно до даних інтегрованої картки платника податків, за відповідачем рахується податкова заборгованість з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 6   876,90 грн., яка виникла на підставі наступного.
Так, позивач є платником єдиного податку другої групи, що підтверджується копією заяви про застосування спрощеної системи оподаткування від 19.06.2017.
Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2017 рік" від 21.12.2016 № 1801-VIII установлено у 2017 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 3200 гривні.
Статтею 8 Закону України "Про Державний бюджет України на 2018 рік" від 07.12.2017 № 2246-VIII установлено у 2018 році мінімальну заробітну плату у місячному розмірі з 1 січня - 3723 гривні.
Протягом 2017 року позивач, як платник єдиного податку другої групи, мав сплачувати єдиний податок у розмірі 640,00 грн. щомісяця (3200,00 грн.х20%), а протягом 2018 року - 744,60 грн. щомісяця (3723,00 грн.х20%), до 20 числа (включно) поточного місяця.
Водночас, ним не сплачено єдиний податок за липень 2017 року - січень 2018 року, що підтверджується інтегрованою карткою платника податку та довідкою про заборгованість.
У зазначені строки податкове зобов`язання не сплачено, а тому у відповідності до пп. 14.1.175 п. 14.1 ст. 14 Податкового кодексу України заборгованість з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі 4   584,60 грн. ((640,00 грн.х6)+744,60 грн.)) вважається податковим боргом.
Відповідно до  ст. 67 Конституції України  кожен зобов`язаний сплачувати податки і збори в порядку і розмірах, встановлених законом.
У силу пп.  20.1.34 п. 20.1 ст. 20, ст.  41 Податкового кодексу України  (далі -  ПК України), контролюючі органи мають право звертатись до суду щодо стягнення коштів платника податків, якій має податковий борг, з рахунків у банках, обслуговуючих такого платника, на суму податкового боргу або його частини.
Відповідно до пп.  14.1.175 п. 14.1 ст. 14 ПК України, податковим боргом визнається сума грошового зобов`язання (з урахуванням штрафних санкцій за їх наявності), самостійно узгодженого платником податків або узгодженого в порядку оскарження, але не сплаченого у встановлений цим Кодексом строк, а також пеня, нарахована на суму такого грошового зобов`язання.
Відповідно до підпункту  16.1.4 пункту 16.1 статті 16 ПК України  платники податків зобов`язані сплачувати податки та збори в строки та у розмірах встановлених цим Кодексом та законами з питань митної справи,
Згідно із  статті 36 цього ж Кодексу, податковим  обов`язком визнається обов`язок платника податку обчислити, задекларувати та/або сплатити суму податку та збору в порядку і строки, визначені цим Кодексом, законами з питань митної справи.
Підстави припинення податкового обов`язку, крім його виконання, визначені пунктом  37.3 статті 37 Податкового кодексу України, зокрема: підставами для припинення податкового обов`язку, є ліквідація юридичної особи; смерть фізичної особи, визнання її недієздатною або безвісно відсутньою; втрата особою ознак платника податку, які визначені цим Кодексом; скасування податкового обов`язку у передбачений законодавством спосіб
Згідно з пунктом  38.1 статті 38 ПК України, виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк. Пунктом  38.2 статті 38 ПК України  визначено, що сплата податку та збору здійснюється платником податку безпосередньо, а у випадках, передбачених податковим законодавством, - податковим агентом, або представником платника податку.
Відповідно до п.57.3 ст.57 ПК України, у разі визначення грошового зобов`язання контролюючим органом за підставами, зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6 пункту  54.3 статті 54  цього  Кодексу, платник податків зобов`язаний сплатити нараховану суму грошового зобов`язання протягом 10 календарних днів, що настають за днем отримання податкового повідомлення-рішення, крім випадків, коли протягом такого строку такий платник податків розпочинає процедуру оскарження рішення контролюючого органу.
Аналізуючи наведені норми, суд зазначає, що податковий борг виникає у разі несплати платником податків узгодженої суми податкового зобов`язання у встановлений законом термін.
Відповідно до п.  58.3 ст. 58 Податкового кодексу України  податкове повідомлення-рішення вважається належним чином врученим платнику податків (крім фізичних осіб), якщо його надіслано у порядку, визначеному  статтею 42 цього Кодексу.
Податкове повідомлення-рішення вважається надісланим (врученим) фізичній особі, якщо його вручено їй особисто чи її представникові, надіслано на адресу за місцем проживання або останнього відомого місцезнаходження фізичної особи з повідомленням про вручення або у порядку, визначеному пунктом  42.4 статті 42  цього  Кодексу. У такому самому порядку надсилаються податкові вимоги та рішення про результати розгляду скарг.
У разі коли пошта не може вручити платнику податків податкове повідомлення-рішення або податкові вимоги, або рішення про результати розгляду скарги через відсутність за місцезнаходженням посадових осіб, їх відмову прийняти податкове повідомлення-рішення або податкову вимогу, або рішення про результати розгляду скарги, незнаходження фактичного місця розташування (місцезнаходження) платника податків або з інших причин, податкове повідомлення-рішення або податкова вимога, або рішення про результати розгляду скарги вважаються врученими платнику податків у день, зазначений поштовою службою в повідомленні про вручення із зазначенням причин невручення.
Пунктом  42.2 ст. 42 ПК України  передбачено, що документи вважаються належним чином врученими, якщо вони надіслані у порядку, визначеному пунктом 42.4 цієї статті, надіслані за адресою (місцезнаходженням, податковою адресою) платника податків рекомендованим листом з повідомленням про вручення або особисто вручені платнику податків (його представнику).
Абзацем другим пункту  45.1 статті 45 ПК України  визначено, що податковою адресою платника податків - фізичної особи визнається місце її проживання, за яким вона береться на облік як платник податків у контролюючому органі.
Судом встановлено, що   з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань встановлено, що ОСОБА_1 припинив підприємницьку діяльність 23.01.2018.
Пунктами 97.3, 97.4 статті 97 ПК України визначено, що, у разі державної реєстрації припинення підприємницької діяльності фізичної особи чи реєстрації у відповідному уповноваженому органі припинення незалежної професійної діяльності фізичної особи (якщо така реєстрація була умовою ведення незалежної професійної діяльності), погашення грошових зобов`язань та/або податкового боргу здійснюється за рахунок майна зазначеної особи.
Особою, відповідальною за погашення грошових зобов`язань чи податкового боргу платника податків, зокрема, стосовно фізичної особи-підприємця або фізичної особи, яка провадить незалежну професійну діяльність, є така фізична особа.
Абзацом 2 п. 65.10.8. ст. 65 ПК України передбачено, що державна реєстрація (реєстрація) припинення підприємницької чи незалежної професійної діяльності фізичної особи або внесення до Державного реєстру запису про припинення такої діяльності фізичною особою не припиняє її зобов`язань, що виникли під час провадження підприємницької чи незалежної професійної діяльності, та не змінює строків, порядків виконання таких зобов`язань та застосування санкцій за їх невиконання.
Таким чином, у випадку припинення суб`єкта підприємницької діяльності - фізичної особи (виключення з реєстру суб`єктів підприємницької діяльності), платник податків залишається на обліку як фізична особа для можливості проведення взаєморозрахунків за платежами, податками та зборами.
З урахуванням викладеного, податковий борг з єдиного податку з фізичних осіб у розмірі   4   584,60 грн. підлягає стягненню з відповідача за рішенням суду, а тому позовні вимоги в даній частині підлягають задоволенню.
Що ж до податкового повідомлення-рішення від 19.02.2020 №0015755705, яким відповідача зобов`язано сплатити штраф у розмірі 2   292,30 грн. за платежем "єдиний податок з фізичних осіб", суд зазначає наступне. 
Позивачем не надано доказів надіслання (вручення) відповідачу податкового повідомлення-рішення від 19.02.2020 №0015755705; так, додані до позову копії рекомендованих повідомлень про вручення містять відмітки про отримання поштових відправлень 01.02.2020 та 18.02.2020 відповідно, тобто до прийняття податкового повідомлення-рішення. Також, додані до позову копії фіскальних чеків підтверджують направлення поштової кореспонденції 25.01.2020 та 15.02.2020, тобто до прийняття податкового повідомлення-рішення від 19.02.2020 №0015755705.
Щодо наданої до суду первої інстанції копії повідомлення про вручення від 26.02.20р. суд зазначає, що дане повідомлення до суду першої інстанції не надавалося та не досліджувалося, в звя`зку з чим суд апеляційної інстанції не приймає до уваги дане повідомлення.
Крім того, доводи позивача щодо великого навантаження на спеціалістів в зв`зку з чим своєчасно до суду не наданно    дане повідомлення, не є підставою для скасування рішення , оскільки суд апеляційної інстанції переглядає рішення суду першої інстанції, а на час розгляду справи данний доказ був відсутній.   
Також, в інтегрованій картці платника податків - відповідача міститься посилання на податкове повідомлення-рішення від 24.01.2020 №0015755705 (тобто на ППР за тим же номером, однак прийняте іншою датою), проте його копії до матеріалів справи не надано. 
Отже,  судом першої інстанції обгрунтовано відмовлено в даній частині позивних вимог.
Таким чином,суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому підстави для зміни або скасування рішення суду в межах доводів апеляційної скарги відсутні.
Керуючись ст.  243, ст.  308, ст.  310, ст.  315, ст.  316, ст.  321, ст.  325 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Запорізькій області  залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.02.2021  -    залишити без змін.
                    Постанова суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5  ст. 328 КАС України.
   
Головуючий - суддя                                                                      Л.А. Божко 

                               суддя                                                                      О.М. Лукманова 

                               суддя                                                                      Ю. В. Дурасова