Ухвала  
Іменем України   

03 вересня 2021 року
м. Київ
справа № 369/13467/20
 
провадження № 61-13857ск21   
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Коротенка Є. В. (суддя-доповідач), Зайцева А. Ю.,               Коротуна В. М.,
 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Незвіським Дмитром Ярославовичем, на постанову Київського апеляційного суду від 27 липня 2021 року у справі за заявою представника неповнолітнього ОСОБА_1 - адвоката Незвіського Дмитра Ярославовича про видачу обмежувального припису, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області,
ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2020 року ОСОБА_1 звернувся до суду із заявою про видачу обмежувального припису, за участю заінтересованих осіб: ОСОБА_2 , Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області.
 
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2020 року заяву залишено без розгляду.
 
Постановляючи ухвалу про залишення заяви без розгляду, суд першої інстанції виходив з того, що сама дитина - ОСОБА_1 не наділений правом особисто звертатися до суду із відповідною заявою про видачу обмежувального припису.
 
Постановою Київського апеляційного суду від 27 липня 2021 року ухвалу Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2020 року скасовано, направлено справу до районного суду для продовження розгляду.
 
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що представник заявника - адвокат Незвіський Д. Я. вів судову справу від імені неповнолітнього ОСОБА_1 , повноваження якого підтверджував ордер, який є належним документом, що підтверджує повноваження на представництво особи, зокрема, на вчинення такої процесуальної дії, як подання та підписання заяви від імені ОСОБА_1 
 
16 серпня 2021 року ОСОБА_1 через свого представника - адвоката Незвіського Д. Я.подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу на постанову Київського апеляційного суду від 27 липня 2021 року.  
 
В касаційній скарзі заявник просить оскаржену постанову апеляційного суду змінити, доповнивши мотивувальну та резолютивну частини. 
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу, обґрунтовано тим, що апеляційний суд не навів мотиви прийняття чи відхилення аргументів скаржника щодо права постраждалої дитини, яка досягла 14 років, звертатися до суду про видачу обмежувального запису самостійно або через представника. Також зазначає, що суд апеляційної інстанції у резолютивній частині не вказав до якого саме суду першої інстанції направлено справу для розгляду.
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що відсутні підстави для відкриття касаційного провадження, з огляду на таке.
 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пунктах 2, 3 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частиною четвертою статті 394 ЦПК України передбачено, що у разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення.
 
З касаційної скарги вбачається, що вона є необґрунтованою, а наведені в ній доводи не дають підстав для висновків щодо незаконності та неправильності судового рішення.
 
Статтею 129 Конституції України передбачено, що однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
 
Відповідно до частини першої статті 60 ЦПК України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
 
Згідно із частиною четвертою статті 62 ЦПК України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданими відповідно до Закону України «Про адвокатуру». Згідно з частиною п`ятою вказаної статті відповідність копії документа, що підтверджує повноваження представника, оригіналу може бути засвідчена підписом судді.
 
Частиною шостою статті 62 ЦПК України передбачено, що оригінали документів, зазначених у цій статті, копії з них, засвідчені суддею, або копії з них, засвідчені у визначеному законом порядку, приєднуються до матеріалів справи.
 
За приписами статті 26 Закону України «Про адвокатуру» адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
 
Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката.
 
Згідно з пунктом 14 Положення про ордер на надання правової допомоги та порядок ведення реєстру ордерів, затвердженого рішенням Ради адвокатів України від 17 грудня 2012 року № 36, ордер встановленої цим Положенням форми є належним та достатнім підтвердженням правомочності адвоката на вчинення дій в інтересах клієнта.
 
Закон України «Про адвокатуру» не містить вказівки на класифікаційну ознаку документів, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, зокрема, за стадіями їх створення, а саме: оригінал або копію, тому можна зробити висновок, що повноваження адвоката як представника сторони можуть бути підтверджені як оригіналом ордера або довіреністю (оригіналом) цієї сторони, що посвідчує такі повноваження, або їх копією, засвідченою у визначеному законом порядку, зокрема, особою, яка має повноваження на засвідчення копії.
 
Відповідно до пункту 9 частини першої статті 20 Закону України «Про адвокатуру» адвокат має право, зокрема, посвідчувати копії документів у справах, які він веде, крім випадків, якщо законом установлено інший обов`язковий спосіб посвідчення копій документів.
 
У рішенні Національної асоціації адвокатів України від 04 серпня 2017 року № 162 вказано на те, що відмітка про посвідчення копії ордера на надання правової допомоги має складатися зі слів «Згідно з оригіналом», особистого підпису адвоката (або керівника адвокатського об`єднання/адвокатського бюро, у випадку якщо ордер видається адвокатським об`єднанням/адвокатським бюро), який засвідчує копію, його ініціалів та прізвища, а також дати засвідчення копії.    
 
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 05 грудня 2018 року у справі № 9901/736/18 (провадження № 11-989заі18), звернула увагу на те, що виходячи зі змісту частин першої, третьої статті 26 Закону України «Про адвокатуру» ордер може бути оформлений адвокатом (адвокатським бюро, адвокатським об`єднанням) лише на підставі вже укладеного договору. Крім того, адвокат несе кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве повідомлення суду про повноваження представляти іншу особу в суді, а так само умисне невнесення адвокатом до ордера відомостей щодо обмежень повноважень, установлених договором про надання правничої допомоги (стаття 400-1 КК України).
 
Верховна Рада України, ратифікуючи Європейську конвенцію про здійснення прав дітей 1996 року, заявила, що дія цієї Конвенції поширюється на розгляд судами справ, що стосуються: усиновлення дитини; встановлення опіки, піклування над дитиною; визначення місця проживання дитини; позбавлення або оспорювання батьківських прав; інших питань про відносини між батьками та дитиною; будь-яких інших питань, що стосуються дитини особисто, а також питань її сім`ї (у тому числі її виховання, поновлення батьківських прав, управління її майном).
 
Європейська конвенція про здійснення прав дітей, зокрема та серед іншого, зазначала в статті 4, що за винятком, передбаченого статтею 9, дитина має право подавати особисто або через інших осіб чи органи клопотання про призначення спеціального представника під час розгляду судовим органом справ, що стосуються її у випадках, коли внутрішнє законодавство позбавляє суб`єктів батьківської відповідальності права представляти дитину в результаті виникнення у них конфлікту інтересів з останньою (в контексті зазначеного міжнародного акту, спеціальним представником може бути, зокрема, адвокат); в статті 5, як інші процесуальні права: права клопотати про одержання допомоги від відповідної обраної ними особи у висловленні ними своєї думки; права клопотати самостійно або через інших осіб чи органи про призначення окремого представника, а у відповідних випадках - адвоката; права призначити свого представника; права здійснювати деякі або всі права сторін у такому процесі.
 
Суди установили, що у жовтні 2020 року до місцевого суду надійшла сформована в системі «Електронний суд» заява неповнолітнього ОСОБА_1 про видачу обмежувального припису стосовно своєї матері ОСОБА_2 строком на 6 місяців.
 
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 27 жовтня 2020 року відкрито провадження у цивільній справі та призначено судове засідання.
 
У жовтні 2020 року адвокат Приходько С. В. в інтересах ОСОБА_2 звернувся до суду з клопотанням про залишення заяви без розгляду, оскільки заяву подано особою, яка не має цивільної процесуальної дієздатності.
 
Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 30 жовтня 2020 року заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду.
 
Не погоджуючись із ухвалою суду першої інстанції, адвокат Незвіський Д. Я. в інтересах ОСОБА_1 звернувся до суду з апеляційною скаргою.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 листопада 2020 року апеляційну скаргу представника неповнолітнього ОСОБА_1 - адвоката Незвіського Д. Я. на ухвалу суду першої інстанції залишено без руху з підстав того, що адвокат Незвіський Д. Я. до апеляційної скарги не додав договір про надання правової допомоги від 17 жовтня 2020 року № 35, у зв`язку з чим апеляційний суд позбавлений можливості перевірити дотримання вказаних вище вимог закону при укладенні цього договору, на підставі якого був виданий ордер. У даному випадку наданий адвокатом Незвіським Д. Я. ордер не є достатнім доказом на підтвердження його повноважень як представника неповнолітнього ОСОБА_1 у Київському апеляційному суді.
 
30 листопада 2020 року на адресу апеляційного суду надійшла заява адвоката Незвіського Д. Я. в інтересах ОСОБА_1 про те, що ордер, який видано відповідно до Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката, надання договору про правничу допомогу, його копії або витягу разом з ордером не потрібно, правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або не визнаний судом не дійсним, відсутні норми чинного законодавства, які забороняють неповнолітньому укласти договір про надання правової допомоги з адвокатом на умовах, що відповідають інтересам дитини та з метою захисту від протиправних посягань з боку батьків, родичів та інших осіб. Заявник вважав, що є підстави для відкриття апеляційного провадження.
 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року апеляційну скаргу представника неповнолітнього ОСОБА_1 - адвоката Незвіського Д. Я. повернуто заявнику на підставі статей 185, 356, 357 ЦПК України.
 
Постановою Верховного Суду від 16 червня 2021 року касаційну скаргу адвоката Незвіського Д. Я. в інтересах неповнолітнього ОСОБА_1 задоволено, ухвалу Київського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року скасовано, справу передано на розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
Верховний Суд, скасовуючи ухвалу Київського апеляційного суду від 07 грудня 2020 року, вказав, що на підтвердження повноважень на представництво інтересів неповнолітнього ОСОБА_1 до апеляційної скарги адвокатом Незвіським Д. Я. додано оригінал ордера від 17 жовтня 2020 року серії АІ № 1061345, який виданий адвокатом та містить підпис адвоката, а отже є належним документом, що підтверджує повноваження на представництво особи, зокрема, на вчинення такої процесуальної дії, як подання та підписання апеляційної скарги від імені ОСОБА_1 . 
 
Також колегія суддів зазначила, що неповнолітня особа, яка досягла                          14-річного віку, може укладати договір з адвокатом виключно за згодою батьків (усиновлювачів) або піклувальників. Однак, відсутність такої згоди не нівелює правових наслідків укладення такого договору та наділення адвоката повноваженнями на представництво, окрім випадків визнання такого договору недійсним у судовому порядку. 
 
Окрім того, Суд вказав, що міжнародні акти, як найвищі інтереси дитини, ставлять максимальний обов`язок держави, як на законодавчому рівні так й на рівні адміністративного, судового захисту надавати можливість дитині (особі до 18 років) приймати безпосередню участь в справах щодо захисту своїх інтересів, особливо у випадку наявності конфлікту з особами, які несуть батьківську відповідальність, в тому числі призначати/обирати свого представника.
 
Доводи касаційної скарги  ОСОБА_1 зводяться до того, що апеляційний суд у постанові від 27 липня 2021 року не вказав про можливість постраждалої дитини, яка досягла 14 років, звертатися до суду про видачу обмежувального запису самостійно або через представника.
 
В оскарженій ОСОБА_1 постанові Київського апеляційного суду від 27 липня 2021 року суд врахував висновки, викладені у постанові Верховного Суду від 16 червня 2021 року.  Зокрема, вказав, що особа до 18 років наділена правом приймати безпосередню участь в справах щодо захисту своїх інтересів, особливо у випадку наявності конфлікту з особами, які несуть батьківську відповідальність, в тому числі призначати/обирати свого представника. 
 
Врахувавши, що оскаржена ухвала суду першої інстанції про залишення заяви без розгляду з огляду на її подання дитиною, не наділеною правом особисто звертатися до суду, постановлена з помилковим застосуванням норм цивільного процесуального законодавства, яке призвело до передчасного висновку про залишення заяви без розгляду, за правилами статті 379 ЦПК України суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про її скасування з направленням справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
 
Доводи касаційної скарги не містять обґрунтованих посилань на порушення судом норм процесуального права.
 
З огляду на викладене, у відкритті касаційного провадження слід відмовити, оскільки касаційна скарга є необґрунтованою, а правильне застосовування норм права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо їх застосування чи тлумачення.
 
Керуючись частинами першою, четвертою, шостою статті 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
УХВАЛИВ:
 
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою  ОСОБА_1 , подану представником - адвокатом Незвіським Дмитром Ярославовичем, на постанову Київського апеляційного суду від 27 липня 2021 року у справі за заявою представника неповнолітнього ОСОБА_1 - адвоката Незвіського Дмитра Ярославовича про видачу обмежувального припису, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , Києво-Святошинська районна державна адміністрація Київської області.
 
Копію ухвали та додані до скарги матеріали надіслати заявникові.
 
Ухвала суду касаційної інстанції оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                    Є. В. Коротенко
 
А. Ю. Зайцев
                                                                                              
В. М. Коротун