КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 

   справа №758/3891/21                                                Головуючий у І інстанції - Головчак М.М.
апеляційне провадження №22-ц/824/10845/2021                  Доповідач у ІІ інстанції - Гуль В.В.

                                                                  ПОСТАНОВА
                                                           ІМЕНЕМ   УКРАЇНИ 
 
22 липня 2021 року Київський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: 

судді-доповідача Гуля В.В.,
суддів   Матвієнко Ю.О., Мельника Я.С.,

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Подільського районного суду міста Києва від 18 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення додаткових витрат на утримання дітей,-  
 
                                                                   встановив:
 
Позивач ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом, в якому просить стягнути з ОСОБА_1 на її користь додаткові витрати на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі   41 796 грн. 00 коп.
Свої вимоги мотивує тим, що вона перебувала в зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_1 , який розірвали 14.03.2017 року.
Під час перебування в шлюбі у них народилися діти: ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які повністю перебувають на її утриманні.
Згідно судового наказу Подільського районного суду м. Києві від 08.08.2017 по справі № 758/10375/17 з ОСОБА_1 стягнуто аліменти на утримання дітей в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.
18.09.2017 державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва було відкрито виконавче провадження ВП № 54688771.
Відповідач сплачує аліменти, але не достатньо на утримання дітей, оскільки крім харчування та одягу, останні потребують ще додаткових витрат.
Діти додатково вивчаю англійську мову, що підтверджується контрактом про курсову форму підготовки слухачів ФОП ОСОБА_6 від 01.09.2020, укладеним між ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_2 для надання освітніх послуг з вивчення іноземних мов на платній основі для дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 . Також підтверджується квитанціями про сплату таких освітніх послуг за період з 09.04.2019 по 11.03.2021 на суму 83 591, 00 грн. Отже, нею на навчання дітей англійської мови були понесені додаткові витрати у розмірі 83 591, 00 грн. Оскільки батьки повинні утримувати дітей вважає, що з відповідача необхідно стягнути половину суми за навчання дітей англійській мові у розмірі 41 796,00 грн.
Рішенням Подільського районного суду міста Києва від  18 травня 2021 року позов задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 ) додаткові витрати на утримання дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 у розмірі   41 796 (сорок одна тисяча сімсот дев`яносто шість) грн. 00 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 ) на користь держави судовий збір в розмірі 908 грн. 00 коп.
Не погоджуючись з вказаним рішенням ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на його незаконність, необґрунтованість, неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду змінити.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги посилається на те, що він погоджується сплатити половину цих додаткових витрат, проте в розмірі 16440 грн від загальної суми 32880 грн, визначеної контрактом про курсову форму підготовки слухачів ФОП ОСОБА_6 від 01.09.2020 року, а надані позивачем квитанції до прибуткового касового ордеру є неналежними доказами, оскільки вони не відповідають вимогам Постанови правління НБУ від 29 грудня 2017 року № 148 «Про затвердження Положення про проведення касових операцій у національній валюті в Україні».
Відповідно до ч.1 ст.368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
      Відповідно до ч.1. ст.369 ЦПК України, апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно ч.13 ст.7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
 Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що сторони перебували в зареєстрованому шлюбі, який вони розірвали 14 березня 2017 року, що підтверджується рішенням Подільського районного суду м. Києва.
Від спільного проживання у сторін народилися діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , які проживають з матір`ю.
На утримання дітей відповідач сплачує аліменти згідно  судового наказу Подільського районного суду м. Києві від 08.08.2017 по справі № 758/10375/17 в розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу) боржника, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня пред`явлення позову до суду і до досягнення дітьми повноліття.
18.09.2017 державним виконавцем Солом`янського районного відділу державної виконавчої служби м. Києва було відкрито виконавче провадження ВП № 54688771.
Діти додатково вивчають англійську мову, що підтверджується контрактом про курсову форму підготовки слухачів ФОП ОСОБА_6 від 01.09.2020, укладеним між ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_2 для надання освітніх послуг з вивчення іноземних мов на платній основі для дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
     З квитанцій про сплату освітніх послуг за період з 09.04.2019 по 11.03.2021 встановлено, що ОСОБА_2 витратила кошти на навчання дітей у розмірі 83 591, 00 грн.
Задовольняючи позов, суд виходив з того, що відповідно до ст.. 185 СК України відповідач зобов`язаний брати участь у додаткових витратах на дітей, які викликані розвитком їх здібностей, а тому з відповідача слід стягнути   на користь позивача разово понесені додаткові витрати, викликані особливими обставинами, зокрема розвитком здібностей дітей, тобто навчання, в розмірі 41 796 грн.
Такий висновок суду відповідає обставинам справи та вимогам закону виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 185 СК України той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо).
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Аналіз відповідних норм закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Дане положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких надається зазначеною статтею. До таких особливих обставин закон відносить насамперед випадки, коли дитина, яка знаходиться на утриманні батьків, потребує додаткових витрат на неї у зв`язку із розвитком певних її здібностей чи то страждає на тяжку хворобу. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті).
Додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення.
Наявність таких додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
У цих випадках ідеться про фактично зазнані або передбачувані витрати, тому їх необхідно визначати у твердій грошовій сумі.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки медико-соціальної експертної комісії, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
Розмір додаткових витрат на дитину повинен обґрунтовуватись відповідними документами (наприклад, витрати на спеціальний медичний догляд - довідкою медичного закладу про вартість медичних послуг; витрати на лікування, на санаторно-курортне лікування - виписками з історії хвороби дитини, рецептами лікарів, довідками, чеками, рахунками, проїзними документами тощо).
Таким чином встановивши, що додаткові витрати викликані особливими обставинами - розвитком здібностей дитини та, що додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно, суд обгрунтовано позов задовольнив, оскільки ці витрати доведені позивачем контрактом про курсову форму підготовки слухачів ФОП ОСОБА_6 від 01.09.2020, укладеним між ФОП ОСОБА_6 та ОСОБА_2 для надання освітніх послуг з вивчення іноземних мов на платній основі для дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 .
     З квитанцій до прибуткового касового ордеру підтверджується сплата освітніх послуг за період з 09.04.2019 по 11.03.2021 року, відповідно що яких видно, що ОСОБА_2 витратила кошти на навчання дітей у розмірі 83 591, 00 грн.
У разі отримання особою від ФОПа касових ордерів необхідно пересвідчитись у наявності у касових ордерах реквізитів, наведених в п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996, а саме: назву документа (форми); дату складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
Квитанцій до прибуткового касового ордеру про сплату освітніх послуг даним вимогам відповідають.
Таким чином доводи апеляційної скарги про те, що вказані розрахункові документи не відповідають вимогам Постанови правління НБУ від 29 грудня 2017 року № 148 «Про затвердження Положення про проведення касових операцій у національній валюті в Україні», не приймаються до уваги, оскільки Фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності не зобов`язані виписувати прибуткові (видаткові) касові ордери, однак заборони оформлювати такі документи нема.
Підприємців, які не застосовують РРО, видавати розрахунковий документ, що засвідчує факт виконання роботи (надання послуги) зобов`язують вимоги п. 15 ст. 3 Закону України від 06 липня 1995 року N 265/95-ВР «Про застосування реєстраторів розрахункових операцій у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг» (далі - Закон про РРО) та п. 8 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 №1023.
Так, відповідно до преамбули Закону про РРО цей закон поширюється на усіх суб`єктів господарювання та їх господарські одиниці, які здійснюють розрахункові операції у готівковій та/або безготівковім формі.
Згідно з п. 15 ст. 3 Закону про РРО, суб`єкти господарювання, які здійснюють розрахункові операції в готівковій та/або в безготівковій формі (із застосуванням платіжних карток, платіжних чеків, жетонів тощо) при продажу товарів (наданні послуг) у сфері торгівлі, громадського харчування та послуг, а також операції з приймання готівки для подальшого її переказу зобов`язані надавати покупцю товарів (послуг) за його вимогою чек, накладну або інший письмовий документ, що засвідчує передання права власності на них від продавця до покупця з метою виконання вимог Закону України «Про захист прав споживачів».
Пункт 8 ст. 10 Закону України «Про захист прав споживачів» від 12.05.1991 №1023 визначає, що виконавець залежно від характеру і специфіки виконаної роботи (наданої послуги) зобов`язаний видати споживачеві розрахунковий документ, що засвідчує факт виконання роботи (надання послуги).
Розрахунковий документ - документ встановленої форми та змісту (касовий чек, товарний чек, розрахункова квитанція, проїзний документ тощо), що підтверджує факт продажу (повернення) товарів, надання послуг, отримання (повернення) коштів, купівлі-продажу іноземної валюти, надрукований у випадках, передбачених цим Законом, і зареєстрованим у встановленому порядку реєстратором розрахункових операцій або заповнений вручну (с. 2 Закону про РРО).
Відповідно пункту 2.2 глави 2 Положення про ведення касових операцій у національній валюті в Україні, яке затверджене постановою Правління Національного банку України від 15 грудня 2004 №637 (далі - Положення №637) підприємства (підприємці) здійснюють облік операцій з готівкою у відповідних книгах обліку. Пунктом 1.2 глави 1 Положення №637 визначено, що книга обліку - касова книга, книга обліку доходів і витрат, книга обліку виданих та прийнятих старшим касиром грошей або книга обліку розрахункових операцій. Книга обліку доходів і витрат - документ установленої форми, що застосовується відповідно до законодавства України для відображення руху готівки.
Форму та порядок ведення книги обліку доходів для платників єдиного податку першої, другої та третьої груп, які не є платниками податку на додану вартість, встановлено наказом Міністерства фінансів України від 19 червня 2015 року №579.
Форму та порядок ведення книги обліку доходів і витрат, яку ведуть фізичні особи - підприємці, крім осіб, що обрали спрощену систему оподаткування, і фізичні особи, які провадять незалежну професійну діяльність, встановлено наказом Міндоходів від 16.09.2013 №481.
Главою 3 Положення №637 встановлено порядок оформлення касових операцій. Зокрема, пунктом 3.10 глави 3 Положення №637 визначено, що прибуткові касові ордери і квитанції до них, а також видаткові касові ордери і видаткові відомості мають заповнюватися бухгалтером.
Отже, до підприємців, що здійснюють свою діяльність без створення юридичної особи, Положенням №637 не висуваються вимоги щодо оформлення касових операцій прибутковими та видатковими касовими ордерами (див. лист НБУ від 16.04.2015 № 50-01015/25464).
Оскільки фізичні особи - суб`єкти підприємницької діяльності відповідно до норм Положення №637 не ведуть касову книгу, оприбуткування готівки здійснюється ними у відповідних книгах обліку та вони не зобов`язані виписувати прибуткові касові ордери.
Таким чином, оскільки у касових ордерах, наданих позивачем, реквізити відповідають наведеним в п. 2 ст. 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» від 16.07.1999 №996, це є належним доказом оплати додаткових витрат.
За таких обставин, коли рішення суду оскаржується лише в частині розміру додаткових витрат, а доводи апеляційної скарги в цій частині, висновків суду не спростовують, апеляційна скарга як необґрунтована підлягає залишенню її без задоволення.
В іншій частині рішення суду не оскаржується.
 
Керуючись ст.ст.7,367,369,374,376,381,382,389 ЦПК України, суд, - 
 
                                                          постановив:

          Апеляційну скаргу     ОСОБА_1 
 
 рішення Подільського районного суду міста Києва від  18 травня 2021 року 

 Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, окрім випадків, передбачених ч.3 ст.389 ЦПК України.

Суддя-доповідач                                                                       В.В. Гуль

Судді                                                                                          Я.С.Мельник
                                                                                                 
                                                                                                  Ю.О.Матвієнко