УХВАЛА
 
30 червня 2021 року 
м. Київ
 
справа № 265/8467/18
провадження № 61-19188св20
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Дундар І. О. (суддя-доповідач), Краснощокова Є. В., Тітова М. Ю.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач -   Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області,
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на постанову  Донецького апеляційного суду від 26 листопада 2020 року у складі колегії суддів: Баркова В. М., Лопатіної М. Ю., Мальцевої Є. Є., 
ВСТАНОВИВ:
Історія справи
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернулася  із позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про встановлення факту проживання однією сім`єю та стягнення одноразової допомоги. 
Позов мотивований тим, що ІНФОРМАЦІЯ_4 внаслідок нещасного випадку на виробництві загинув її чоловік ОСОБА_2 , з яким вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 31 березня 1984 року по 07 травня 1990 року. Розірвання шлюбу у травні 1990 року було фіктивним, оскільки чоловіка, який перебував у шлюбі, не реєстрували до квартири його батьків по АДРЕСА_1 . 
Після розірвання шлюбу, ОСОБА_2 зареєструвався у квартирі батьків, за вищевказаною адресою, але фактично вони, однією родиною, разом із донькою, продовжили проживати в квартирі батьків позивача по АДРЕСА_2 . 
У грудні 2007 року помер батько чоловіка, ОСОБА_3 і вони усією родиною переїхали мешкати до квартири батьків чоловіка по АДРЕСА_1 , де мешкали разом із його матір`ю, ОСОБА_4 до її смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
У вказаній квартирі вона із чоловіком мешкала однієї родиною до його загибелі на виробництві у ІНФОРМАЦІЯ_4. В період спільного проживання із чоловіком вони вели спільний бюджет, робили ремонт у вказаній квартирі. Квартирну плату та плату за комунальні послуги по вказаній адресі вносила позивач. Після загибелі чоловіка організацією його поховання займалась вона. 
У відповідності до частини шостої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування»  у випадку смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві, право на одноразову допомогу мають члени його родини. У наданні одноразової компенсації після загибелі чоловіка їй було відмовлено Маріупольським міським відділенням Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області із вмотивуванням відмови - розірвання шлюбу у 1990 році. 
Відповідно до вимог чинного законодавства спільне проживання та спільний побут чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу, які не перебувають у іншому зареєстрованому шлюбі, не заборонені законом та не суперечать моральним основам суспільства, а тому такі чоловік та жінка є родиною. 
Позивач просила:
 встановити факт її проживання однією сім`єю з ОСОБА_2 у період з 07 травня 1990 року по ІНФОРМАЦІЯ_4;
стягнути з відповідача одноразову допомогу  у сумі 176 200 гривень у зв`язку зі смертю ОСОБА_2 від нещасного випадку на виробництві.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 вересня 2020 року позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Маріупольського міського відділення про встановлення факту проживання однією сім`єю та стягнення одноразової допомоги внаслідок смерті від нещасного випадку на виробництві задоволено частково.
Встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , з 07 травня 1990 року і до моменту його смерті, тобто по ІНФОРМАЦІЯ_4 .
У задоволенні позовної вимоги ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Маріупольського міського відділення про стягнення одноразової допомоги внаслідок смерті від нещасного випадку на виробництві відмовлено.
Задовольняючи позовні вимоги в частині встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_2 , суд першої інстанції виходив з того, що в судовому засіданні було встановлено з показань допитаних свідків та підтверджено матеріалами справи, що ОСОБА_1 дійсно проживала однією сім`єю за однією адресою з загиблим ОСОБА_2 , вони були пов`язані спільним побутом та вели спільне господарство, мали взаємні права та обов`язки, тобто складали одну сім`ю. Таким чином, позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту проживання однією сім`єю з померлим ОСОБА_2 є обґрунтованими, підтверджені належними та допустимим доказами.
Відмовляючи у задоволені вимоги в частині стягнення з відповідача одноразової допомоги у розмірі 176 200 грн, суд першої інстанції виходив з того, що після встановлення факту проживання однією сім`єю позивачка не позбавлена права повторно звернутись до відповідача із заявою про отримання одноразової допомоги, тобто така вимога є передчасною. 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Рішення суду першої інстанції було оскаржено в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення одноразової допомоги, в частині встановлення факту проживання однією сім`єю сторонами не оскаржувалось, а тому апеляційним судом не переглядалося.
Постановою Донецького апеляційного суду від 26 листопада 2020 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено.
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Маріуполя Донецької області від 14 вересня 2020 року скасовано в частині відмови у стягненні одноразової допомоги внаслідок смерті від нещасного випадку на виробництві.
Позовні вимоги ОСОБА_1 про стягнення одноразової допомоги внаслідок смерті від нещасного випадку на виробництві  задоволено.
Стягнуто з Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на користь ОСОБА_1  одноразову допомогу внаслідок смерті від нещасного випадку на виробництві в сумі 176 200 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що частиною 6 статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування» встановлено, що у разі смерті потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві виплачується одноразова допомога його сім`ї у сумі, що дорівнює 100 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату, та одноразова допомога кожній особі, яка перебувала на його утриманні, а також на його дитину, яка народилася протягом не більш як десятимісячного строку після смерті потерпілого, у сумі, що дорівнює 20 розмірам прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на день настання права на страхову виплату.
Оскільки судом першої інстанції встановлено факт спільного проживання ОСОБА_1 однією сім`єю з померлим внаслідок нещасного випадку на виробництві ОСОБА_2 , позивач має право на одержання одноразової допомоги в розмірі 100 прожиткових мінімумів для працездатних осіб.
Короткий зміст вимог та доводів касаційної скарги
У грудні 2020 року Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області подало касаційну скаргу, у якій просить скасувати постанову Донецького апеляційного суду від 26 листопада 2020 року, направити справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Касаційна скарга обґрунтована тим, що судом першої інстанції встановлено факт, який не є підставою для застосування частини шостої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування», а саме, він породжує право на отримання страхової виплати. ОСОБА_1 не може відноситися до складу сім`ї потерпілого ОСОБА_2 , оскільки шлюб було розірвано у квітні 1990 року, а встановлення відповідного факту не було здійснено за правилами, передбаченими Сімейним кодексом України. Позивач не має права на отримання платежів, оскільки не відноситься до осіб, зазначених у статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування». Суди не врахували, що особа, яка претендує на виплату суми одноразової допомоги на сім`ю, повинна не тільки проживати однією родиною з загиблим на виробництві, а також підпадати під категорію осіб (членів родини), які мають право на утримання, тобто тих, що зазначені у статті 41 Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування». За змістом Закону України «Про загальнообов`язкове соціальне страхування» виплати призначаються тільки особам, які втратили працездатність або які мають таке право, а не родині, оскільки такої категорії для призначення виплат не існує. 
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 30 грудня 2020 року  касаційну скаргу залишено без руху та надано строк для усунення недоліків.
Після усунення недоліків, ухвалою Верховного суду від 29 березня 2021 року відкрито касаційне провадження у справі № 265/8467/18, витребувано справу з суду першої інстанції, у задоволенні клопотання Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про зупинення дії постанови Донецького апеляційного суду від 26 листопада 2020 року відмовлено. 
У квітні 2021 року матеріали цивільної справи № 265/8467/18 надійшли до Верховного Суду.
Межі та підстави касаційного перегляду
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими (частина перша статті 400 ЦПК України).
В ухвалі про відкриття касаційного провадження зазначаються підстава (підстави) відкриття касаційного провадження (частина восьма статті 394 ЦПК України).
В ухвалі Верховного Суду від 29 березня 2021 року, зазначено, що касаційна скарга містить передбачені частиною другою статті 389 ЦПК України підстави для відкриття касаційного провадження (суд апеляційної інстанції в оскарженому судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постановах Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 695/1732/16-ц, від 24 червня 2020 року у справі                                      № 645/1601/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 225/1414/15-ц та у постанові Верховного Суду України від 30 червня 2011 року у справі № 6-28669св09). 
Фактичні обставини 
Суди встановили, що ОСОБА_1 та ОСОБА_2 31 березня 1984 року зареєстрували шлюб, який був розірвано 20 квітня 1990 року у відділі РАГС Жовтневого району міста Маріуполя
ІНФОРМАЦІЯ_4 на Приватному акціонерному товаристві Маріупольський металургійний комбінаті імені Ілліча з ОСОБА_2 стався нещасний випадок, в результаті якого він помер.
Після смерті ОСОБА_2 позивач звернулась до відповідача із заявою щодо виплати одноразової допомоги сім`ї потерпілого внаслідок нещасного випадку на виробництві, відповідно до частини шостої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
Листом № 05-46/03-2341 від 25 червня 2018 року Управління Виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області відмовило позивачці у виплаті одноразової допомоги у зв`язку з тим, що вона не є членом сім`ї загиблого, зважаючи на наявне свідоцтво про розірвання шлюбу, та не належить до кола осіб, які мають право на призначення виплат в разі смерті потерпілого.
Позиція Верховного Суду
У пункті 5 частини першої статті 396 ЦПК України зазначено, що суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження, якщо після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу судом встановлено, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилався скаржник у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними.
Аналіз пункту 5 частини першої статті 396 ЦПК України свідчить, що якщо після відкриття касаційного провадження виявилося, що висновок щодо застосування норми права, який викладений у постанові Верховного Суду та на який посилалася особа у касаційній скарзі, стосується правовідносин, які не є подібними, то касаційне провадження закривається.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2018 року в справі № 373/1281/16-ц (провадження № 14-128цс18) зазначено, що «під судовими рішеннями в подібних правовідносинах слід розуміти такі рішення, де тотожними є предмети спору, підстави позову, зміст позовних вимог та встановлені фактичні обставини, а також має місце однакове матеріально-правове регулювання спірних відносин».
У справі, що переглядається, ОСОБА_1 звернулась із позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області про встановлення факту проживання однією сім`єю та стягнення одноразової допомоги внаслідок смерті від нещасного випадку на виробництві. Встановлені фактичні обставини: позивач була розлучена із ОСОБА_5 , який загинув від нещасного випадку на виробництві. Після розлучення позивач та ОСОБА_5 проживали разом однією родиною. Рішенням суду першої інстанції встановлено факт спільного проживання однією сім`єю ОСОБА_1 з ОСОБА_2 .   
У справі № 645/1601/16-ц, на яку посилався відповідач в касаційній скарзі, ОСОБА_1 звернувся із позовом до  ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю, визначення розміру частки, визнання права власності. У задоволенні позову відмовлено, оскільки позивач не надав належних і допустимих доказів  на підтвердження факту його проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 без реєстрації шлюбу на час придбання спірної квартири та придбання цього майна за спільні кошти, подані позивачем докази не підтверджують факт ведення спільного господарства, наявність спільного побуту та бюджету, взаємних прав та обов`язків подружжя, набуття майна тощо.
У справі № 695/1732/16-ц  позивач ОСОБА_1 звернулась з позовом до  ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу. Встановлені фактичні обставини: ОСОБА_3 загинув внаслідок нещасного випадку на виробництві. Згідно з довідкою від 26 серпня 2015 року № 42, посвідченою головою квартального комітету № 22 міста Золотоноші Черкаської області, за підписами жителів кварталу, ОСОБА_1 з 2013 року фактично постійно проживала, вела спільне господарство з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , а також проводила його поховання. Рішенням Білоцерківського міського суду Київської області від 20 листопада 2002 року, яке набрало законної сили 21 грудня 2002 року, шлюб між ОСОБА_3 та ОСОБА_2 розірвано, але реєстрацію розірвання шлюбу на підставі рішення суду в органах реєстрації актів громадянського, відповідно до статей 44, 180 КпШС України, не проведено, а тому на момент смерті ОСОБА_3 , шлюб між ним та ОСОБА_2 не було припинено.  Установивши, що до моменту смерті ОСОБА_3 перебував у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_2 , тоді як чинне законодавство України передбачає право жінки та чоловіка одночасно перебувати лише в одному шлюбі (стаття 25 СК України), у задоволенні позову відмовлено.
У справі  № 225/1414/15-ц  ОСОБА_1 звернувся із позовом до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області в особі Торецького міського відділення  про встановлення факту перебування членом сім`ї, який знаходився на утриманні померлого та стягнення страхових виплат. Позивач посилався на те, що вважав ОСОБА_2 вітчимом, останній брав участь у його вихованні та утриманні з 2000 року та до досягнення ОСОБА_1 у 2006 році повноліття, та утриманні до своєї смерті.ОСОБА_2 працював у ВП «Шахта «Північна» ДП «Дзержинськвугілля»,   ІНФОРМАЦІЯ_7 з ОСОБА_2 стався нещасний випадок на виробництві, у результаті якого  він помер. ОСОБА_1 фактично перебував на утриманні ОСОБА_2 , оскільки його заробіток був основним джерелом доходів їхньої сім`ї, однак вказане не може бути підставою визнання позивача членом сім`ї потерпілого, який перебував на його утримання, з подальшим призначенням страхових виплат, передбачених статтею 28 Закону України від 23 вересня 1999 року «Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування від нещасного випадку на виробництві та професійного захворювання, які спричинили втрату працездатності», оскільки на час смерті ОСОБА_2 позивач був повнолітнім, мав дохід з пенсійних виплат, що забезпечував встановлений законом прожитковий мінімум на непрацездатну особу, мав матір ОСОБА_3 , при цьому сімейних відносин між його матір`ю та ОСОБА_2 судами не встановлено. Отже, виходячи із положень СК України, у померлого ОСОБА_2 не було обов`язку щодо утримання позивача. На час смерті ОСОБА_2 позивач був повнолітнім, мав дохід з пенсійних виплат, що забезпечував встановлений законом прожитковий мінімум на непрацездатну особу, мав матір ОСОБА_3 , при цьому сімейних відносин між його матір`ю та ОСОБА_2 не встановлено, тому у задоволенні позову відмовлено.
Отже, висновки щодо застосування норм права, які викладені у постановах Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 695/1732/16-ц, від 24 червня 2020 року у справі № 645/1601/16-ц, від 12 грудня 2019 року у справі № 225/1414/15-ц,на які посилався відповідач у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними, до правовідносин, в справі, що переглядається.
Колегія суддів на враховує рішення Верховного Суду України від 30 червня 2011 року у справі № 6-28669св09, оскільки воно ухвалене в порядку касаційного перегляду справи, а не як постанова, прийнята за результатами розгляду заяви про перегляд судового рішення з підстав, передбачених пунктами 1, 2 частини першої статті 355 ЦК України, в редакції, яка діяла до 15 грудня 2017 року та яка може бути перевірена Верховним Судом на предмет необхідності відступлення (пункт 7 Перехідних положень ЦПК України). 
Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
З урахуванням того, що після відкриття касаційного провадження на підставі пункту 1 частини другої статті 389 ЦПК України Верховним Судом встановлено, що висновки щодо застосування норми права, які викладені у постановах Верховного Суду та на які посилалася особа у касаційній скарзі, стосуються правовідносин, які не є подібними, суд касаційної інстанції закриває касаційне провадження.
Керуючись статтями 260, 389, 396, 400 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Закрити касаційне провадження у справі № № 265/8467/18 за касаційною скаргою Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій області на постанову  Донецького апеляційного суду від 26 листопада 2020 року у справі  за позовом  ОСОБА_1 до Управління виконавчої дирекції Фонду соціального страхування України в Донецькій областіпро встановлення факту проживання однією сім`єю та стягнення одноразової допомоги.
Судді:                                                                              І. О. Дундар
Є. В. Краснощоков
М. Ю. Тітов