Ухвала
29 липня 2021 року
м. Київ
справа № 752/20739/15-ц
провадження № 61-11632ск21
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Синельникова Є. В. (суддя-доповідач), Хопти С. Ф., Шиповича В. В., 
розглянув касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року 
та постанову Київського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року 
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 
про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна 
із чужого незаконного володіння та визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , 
треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання правомірності набуття майна у власність,
ВСТАНОВИВ:
В грудні 2015 року ОСОБА_5 звернувся до суду з позовом, в якому просив визнати недійсним договір купівлі-продажу квартири від 23 березня 
1999 року, укладений між ним та ОСОБА_6 , ОСОБА_7 
та ОСОБА_3 , витребувати у ОСОБА_3 , ОСОБА_4 
та ОСОБА_1 на його користь квартиру 
АДРЕСА_1 , а також визнати за позивачем право власності на вказану квартиру.
У квітні 2016 року ОСОБА_1 звернулась до суду із зустрічним позовом 
до ОСОБА_5 треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просила визнати, що спірна квартира з 05 березня 2016 року перебуває у її законному володінні, як правомірно набута на підставі нотаріально посвідченого договору купівлі-продажу, укладеного між нею та ОСОБА_4 .
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 08 серпня 
2019 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року, позов ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано недійсним договір купівлі-продажу квартири, посвідчений 
23 березня 1999 року восьмою Київською державною нотаріальною конторою, укладений між ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 і ОСОБА_3 та зареєстрований в реєстрі під номером 8-8413.
Визнано за ОСОБА_2 право власності на квартиру 
АДРЕСА_1 , загальною площею 75,1 кв. м, житловою площею 42,1 кв. м.
Витребувано у ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 квартиру 
АДРЕСА_1 , загальною площею 75, 1 кв. м, житловою 42, 1 кв. м.
У задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 відмовлено.
27 листопада 2020 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_8 звернувся 
до Верховного Суду із касаційною скаргою на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року. 
Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2021 року первинно подану касаційну скаргу повернуто заявнику.
09 липня 2021 року до Верховного Суду ОСОБА_1 повторно подала касаційну скаргу, в якій просить скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року і ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні первісного позову та задоволення зустрічного позову.
Підставами касаційного оскарження вказаних судових рішень заявниця зазначила неправильне застосування судами норм матеріального 
і порушення норм процесуального права, вказавши, що суди в оскаржуваних судових рішеннях застосували норми права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених 
у постанові Верховного Суду України від 21 листопада 2012 року у справі 
№ 6-136цс12 та постанові Верховного Суду від 13 листопада 2019 року 
у справі № 645/4220/16-ц (пункт 1 частини другої статті 389 Цивільного процесуального кодексу України), а також не дослідив належним чином зібрані у справі докази (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Посилання заявниці на неврахування судами роз`яснень, які містяться 
в ухвалі Верховного Суду України від 15 квітня 2009 року «Про судову практику про стягнення добросовісного набувача», постанові Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 2009 року № 9 «Про судову практику розгляду цивільних справ про визнання правочинів недійсними», рішенні Верховного Суду України від 19 січня 2011 року «Про витребування майна із чужого незаконного володіння» не є визначеною частиною другою статті 389 ЦПК України підставою касаційного оскарження судового рішення.
У клопотанні, доданому до касаційної скарги, ОСОБА_1 просить поновити строк на касаційне оскарження судових рішень.
В обґрунтування причин пропуску строку на касаційне оскарження судових рішень, заявниця зазначила, що з моменту подачі нею 27 листопада 
2020 року касаційної скарги, жодних повідомлень про стан її розгляду 
в суді касаційної інстанції вона не отримувала. 
Ухвалою Верховного Суду від 28 грудня 2020 року касаційну скаргу 
ОСОБА_1 на вищевказані судові рішення, подану 27 листопада 
2020 року, залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору та незазначенням підстав для касаційного оскарження.
Ухвалою Верховного Суду від 30 березня 2021 року касаційну скаргу повернуто заявниці у зв`язку з неусуненням недоліків, зазначених в ухвалі Верховного Суду від 28 грудня 2020 року.
08 квітня 2021 року рекомендованим листом заявниці було надіслано копію ухвали Верховного Суду від 30 березня 2021 року, який було повернуто 
до суду касаційної інстанції у зв`язку із закінченням терміну зберігання. Зазначену ухвалу повторно надіслано ОСОБА_1 23 червня 2021 року. 
Враховуючи, повернення первинно поданої заявницею касаційної скарги, строки поштового обігу кореспонденції є підстави вважати, що строк 
на касаційне оскарження заявницею пропущено з поважних причин. Строк на касаційне оскарження на підставі частини другої статті 390 ЦПК України підлягає поновленню.
Частиною першою статті 394 ЦПК України передбачено, що одержавши касаційну скаргу, оформлену відповідно до вимог статті 392 цього Кодексу, колегія суддів у складі трьох суддів вирішує питання про відкриття касаційного провадження (про відмову у відкритті касаційного провадження).
Касаційна скарга ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року та постанову Київського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року подана з дотриманням вимог статті 392 ЦПК України, зокрема касаційна скарга містить підстави касаційного оскарження, передбачені пунктами 1, 4 частини другої статті 389 ЦПК України. 
З урахуванням наведеного, касаційне провадження у цій справі необхідно відкрити.
У клопотанні, доданому до касаційної скарги, ОСОБА_1 просить зупинити виконання (дію) рішення Голосіївського районного суду міста Києва 
від 08 серпня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду 
від 09 вересня 2020 року до закінчення касаційного провадження.
Відповідно до частини восьмої статті 394 ЦПК України за наявності клопотання особи, яка подала касаційну скаргу, суд у разі необхідності вирішує питання про зупинення виконання рішення (ухвали) суду 
або зупинення його дії (якщо рішення не передбачає примусового виконання).
Частиною першою статті 436 ЦПК України передбачено, що суд касаційної інстанції за заявою учасника або за своєю ініціативою може зупинити виконання оскарженого рішення суду або зупинити його дію (якщо рішення не передбачає примусового виконання) до закінчення його перегляду в касаційному порядку.
Враховуючи те, що наведені ОСОБА_1 у клопотанні доводи 
не свідчать про необхідність зупинення виконання (дії) судових рішень 
та за своєю суттю зводяться до незгоди із оскарженими судовими рішеннями, тривалість розгляду справи, а також те, що заявницею 
не доведено можливих ускладнень повороту виконання судового рішення, колегія суддів дійшла висновку про необґрунтованість клопотання. Отже клопотання про зупинення виконання (дії) судових рішень задоволенню 
не підлягає.
Керуючись статтями 389, 390, 394, 395, 436ЦПК України, Верховний Суд 
у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку 
на касаційне оскарження рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року задовольнити.
Поновити ОСОБА_1 строк на касаційне оскарження рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року 
та постанови Київського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року.
Відкрити касаційне провадження у справі за позовом  ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_1 про визнання договору купівлі-продажу недійсним, витребування майна із чужого незаконного володіння та визнання права власності, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_5 , треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , про визнання правомірності набуття майна 
у власність, за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 08 серпня 2019 року 
та постанову Київського апеляційного суду від 09 вересня 2020 року. 
Витребувати з Голосіївського районного суду міста Києва цивільну справу 
№ 752/20739/15-ц.
У задоволенні клопотання  ОСОБА_1 про зупинення виконання (дії) рішення Голосіївського районного суду міста Києва 
від 08 серпня 2019 року та постанови Київського апеляційного суду 
від 09 вересня 2020 року відмовити.
Надіслати іншим учасникам справи копію касаційної скарги та доданих 
до неї документів, роз`яснити їм право подати відзив на касаційну скаргу, 
який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк до 19 серпня 2021 року. До відзиву необхідно додати докази надсилання відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
Ухвала суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                     Є. В. Синельников
 
       С. Ф. Хопта
 
       В. В. Шипович