ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5305/21 Справа № 204/8885/19 	  	Суддя у 1-й інстанції - Стрельников О. О. Доповідач - Макаров М. О.	

Категорія 39 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 липня 2021 року                                                                м. Дніпро

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Дніпровського апеляційного суду в складі:

головуючого – судді Макарова М.О.         
суддів – Демченко Е.Л., Куценко Т.Р.
при секретарі – Керімовій-Бандюковій Л.К. 

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Дніпро цивільну справу за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 — ОСОБА_2 на рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Солонянська державна нотаріальна контора про визнання права на обов`язкову частку у спадщині та визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним, -

В С Т А Н О В И Л А :

У грудні 2019 року позивач звернувся до суду з позовом до відповідачки про визнання права на обов`язкову частку у спадщині та визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним.
Позов мотивовано тим, що позивач є сином померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 . Крім нього у матері була донька – ОСОБА_3 . Відповідно до заповіту, складеного його матір`ю, все своє майно вона заповідала своїй доньці – ОСОБА_3 .
Після смерті матері у встановлений законодавством строк він та відповідачка звернулись до Солонянської державної нотаріальної контори із заявами про прийняття спадщини. На день відкриття спадщини він мав ІІІ групу інвалідності, тобто був непрацездатною особою і мав право на обов`язкову частку у спадщині.
01 квітня та 17 травня 2016 року спадкоємцеві за заповітом – ОСОБА_3 , після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 були видані свідоцтва про право на спадщину, яка складається з земельної ділянки площею 7,9642 га наданої для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташованої на території Новопокровської селищної ради та рахунків в ПАТ КБ «Приватбанк».
Не зважаючи на подану ним 19 листопада 2015 року заяву про прийняття спадщини, йому було відмовлено нотаріусом у видачі свідоцтва про право на обов`язкову частку в спадщині.
В постанові державного нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину, зазначено, що між сестрою, як спадкоємицею, яка одержала свідоцтво про право на спадщину та ним, як спадкоємцем, який не встиг це зробити не досягнуто взаємної згоди.
На момент відкриття спадщини він відбував покарання за вироком суду, і тому оскільки вчасно направив до Солонянської державної нотаріальної контори заяву про прийняття спадщини, він був переконаний, що отримає свою частку у спадщині, але 14 лютого 2019 року він отримав відмову державного нотаріуса у вчинені нотаріальної дії.
Тому вважає, що оскільки він на день смерті матері мав ІІІ групу інвалідності, має право на обов`язкову частку у спадщині після смерті матері, у зв`язку з чим просив суд визнати за ним право на обов`язкову частку спадщині після смерті матері, а також визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом видані 01 квітня 2016 року та 17 травня 2016 року після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 її дочці – ОСОБА_3 .
Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2021 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду мотивовано тим, що позивач своєчасно не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті  ОСОБА_4 , і тому державний нотаріус правомірно не врахував позивача при видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з чим суд вважав, що підстав для визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом немає і в задоволені позову в цій частині також слід відмовити. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просить рішення суду скасувати та ухвалити нове, яким задовольнити його позовні вимоги в повному обсязі, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції не повно з`ясував усі фактичні обставини справи та не дослідив і не надав належної оцінки наявним матеріалах справи доказам, не сприяв повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, а тому рішення суду не відповідає фактичним обставинам справи, є незаконним та необґрунтованим.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити, з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що згідно свідоцтва про смерть виданого виконавчим комітетом Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області, серії НОМЕР_1 від 20 травня 2015 року, ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 58).
Зі змісту повторного свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 від 20 березня 1970 року, виданого Баглійським районним РАЦС м. Дніпродзержинська, вбачається, що ОСОБА_1 , є сином ОСОБА_4 (а.с. 94).
Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 10 ААГ № 030273 ОСОБА_1 від 27 січня 2015 року – має третю групу інвалідності, інвалідність встановлена до 15 січня 2016 року (а.с. 92).
Постановою про відмову у вчинені нотаріальної дії від 14 лютого 2019 року, державним нотаріусом Солонянської районної державної нотаріальної контори відмовлено ОСОБА_1 у видачі свідоцтва на право на спадщину за законом на обов`язкову частку після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 , у зв`язку з отриманням свідоцтва про право на спадщину на майно померлої на яке претендує заявник, іншому спадкоємцеві за заповітом (а.с. 97).
Відповідно до заяви ОСОБА_1 голові Солонянської селищної ради від 19 листопада 2015 року, позивач прийняв спадщину після смерті матері ОСОБА_4 (а.с. 57).
Згідно поштового конверта, вказана заява здана до установи зв`язку 30 листопада 2015 року, що вбачається з поштового штампу на конверті (а.с. 56).
Як випливає із заяви ОСОБА_1 , поданої 26 вересня 2018 року до Солонянської держконтори, позивач просив видати йому свідоцтво про право на спадщину за законом, оскільки заяву про прийняття спадщини від подав 23 листопада 2015 року (а.с. 89).
Відповідно до заповіту ОСОБА_4 складеного 09 липня 2012 року, ОСОБА_4 заповідала все належне їй майно на випадок її смерті – ОСОБА_3 (а.с. 65).
З свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 01 квітня 2016 року, зареєстроване в реєстрі № 1-562, вбачається, що ОСОБА_3 отримала у спадщину після смерті ОСОБА_4 земельну ділянку площею 7,9642 га в межах згідно з планом, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1225055400:01:052:0001 (а.с. 82).
Відповідно до свідоцтва про право на спадщину за заповітом від 17 травня 2016 року, зареєстроване в реєстрі № 1-934, вбачається, що ОСОБА_3 отримала у спадщину після смерті ОСОБА_4 депозит, договір SAMDN26000727368757 та поточний рахунок – НОМЕР_3 (а.с. 87).
З довідки про звільнення серії ДНП № 04038 виданої ОСОБА_1 , вбачається, що позивач відбував покарання за вироком суду з 29 липня 2015 року по 10 серпня 2018 року (а.с. 12).
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, районний суд виходив з того, що позивач своєчасно не звернувся до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_4 , і тому державний нотаріус правомірно не врахував позивача при видачі свідоцтв про право на спадщину за заповітом, у зв`язку з чим суд вважав, що підстав для визнання недійсними свідоцтв про право на спадщину за заповітом немає і в задоволені позову в цій частині також слід відмовити. 
Проте, колегія суддів не може погодитись з таким судом першої інстанції, з огляду на наступне.
За змістом статей 1216, 1217 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
За правилами статті 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу. Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Незалежно від змісту заповіту малолітні, неповнолітні, повнолітні непрацездатні діти спадкодавця, непрацездатна вдова (вдівець) та непрацездатні батьки спадкують половину частки, яка належала б кожному із спадкоємців у разі спадкування за законом (обов`язкова частка). До обов`язкової частки у спадщині зараховується вартість речей звичайної домашньої обстановки та вжитку, вартість заповідального відказу, встановленого на користь особи, яка має право на обов`язкову частку, а також вартість інших речей та майна, які перейшли до неї як до спадкоємця. (ст.1241 ч.1,2 ЦК України).
Непрацездатними вважаються особи, які досягли встановленого ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"пенсійного віку, або особи з інвалідністю І, ІІ, ІІІ груп, у тому числі діти з інвалідністю, а також особи, які мають право на пенсію у зв`язку з втратою годувальника відповідно до закону, незалежно від того, чи призначена їм пенсія. 
Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого ст.1270 ЦК України, він не заявить про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини (ст.1668 ЦК України).
Для прийняття спадщини встановлюється строк у шість місяців, який починається з часу відкриття спадщини (частина перша статті 1270 ЦК України).
Відповідно до частин першої, п`ятої та шостої статті 1273 ЦК України спадкоємець за заповітом або за законом може відмовитися від прийняття спадщини протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу. Заява про відмову від прийняття спадщини подається нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини. Відмова від прийняття спадщини є безумовною і беззастережною. Відмова від прийняття спадщини може бути відкликана протягом строку, встановленого для її прийняття. Відмова від прийняття спадщини може бути визнана судом недійсною з підстав, встановлених статтями 225, 229-231 і 233 цього Кодексу (частина п`ята статті 1274 ЦК України).
Відповідно до норм ч. 5 ст. 1268 ЦК незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини та згідно із ч. З ст. 1296 ЦК відсутність свідоцтва про право на спадщину не позбавляє спадкоємця права на спадщину.
Частиною 1 ст. 1298 ЦК України встановлено, що свідоцтво про право на спадщину видається спадкоємцям після закінчення шести місяців з часу відкриття спадщини.
Відповідно до ст. 1301 ЦК України, свідоцтво про право на спадщину визнається недійсним за рішенням суду, якщо буде встановлено, що особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, а також в інших випадках, встановлених законом. Свідоцтво про право на спадщину може бути визнано недійсним не лише тоді, коли особа, якій воно видане, не мала права на спадкування, але й за інших підстав, установлених законом, в тому числі, у випадках порушення прав інших спадкоємців, які мали право на спадщину.
Так, колегія суддів встановила та це підтверджується матеріалами справи, що ІНФОРМАЦІЯ_1 мати сторін по справі ОСОБА_4 померла.
За життя ОСОБА_4 склала заповіт, яким заповідала все належне їй майно на випадок її смерті – ОСОБА_3 ..
ОСОБА_1 є сином померлої, що підтверджується свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 від 20 березня 1970 року.
Відповідно до довідки до акту огляду медико-соціальної експертної комісії серії 10 ААГ № 030273 ОСОБА_1 від 27 січня 2015 року – має третю групу інвалідності, інвалідність встановлена до 15 січня 2016 року.
ОСОБА_1 у встановлений законом строк, а саме 19 листопада 2015 року, звернувся до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини (а.с. 57).
Так, встановивши, що ОСОБА_1 інвалідом ІІІ групи, тобто непрацездатною особою, яка має право на обов`язкову частку спадкового майна, із заявою про прийняття спадщини позивач звернувся у встановлений законом строк, а отже у суду першої інстанції не було правових підстав для відмови в позові.
Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з п. 3 ч. 3 ст. 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення.
З огляду на вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд допустив порушення ст.89 ЦПК України щодо оцінки доказів в їх сукупності, неповно з`ясував обставин, що мають значення для справи, допустив недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими.
Враховуючи невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, апеляційна скарга підлягає задоволенню, а ухвала суду на підставі ст.376 ЦПК - скасуванню з ухваленням нового судового рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 259, 367, 374, 376 ЦПК України, колегія суддів, - 

П О С Т А Н О В И Л А : 

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  — ОСОБА_2  – задовольнити.
Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2021 року — скасувати.
Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Солонянська державна нотаріальна контора про визнання права на обов`язкову частку у спадщині та визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним — задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 право на обов`язкову частку у спадщині після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини спадкового майна:
земельної ділянки площею 7,9642 га в межах згідно з планом, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1225055400:01:052:0001; 
депозиту, договір №SAMDN26000727368757, поточний рахунок – НОМЕР_4 , відкритий 23.07.2012 року в ПАТ КБ “ПриватБанк”
поточний рахунок № НОМЕР_3 , що відкритий 20.05.2014 року в ПАТ КБ “ПриватБанк”.
Визнати недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що видані 01 квітня 2016 року за реєстровим № 1-562 та 17 травня 2016 року за реєстровим № 1-934 державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори Супруненко А.М., в 1/4 частині вказаного спадкового майна.
Стягнути з ОСОБА_3 (іпн. НОМЕР_5 ) на користь держави судовий збір у сумі 3842 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення і може бути оскаржена у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий суддя М.О. Макаров

Судді Е.Л. Демченко

Т.Р. Куценко