ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 вересня 2021 року	Львів	Справа № 500/400/21 пров. № А/857/12313/21	
Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя                                  Довга О.І.,
суддя                                                       Глушко І.В., 
суддя                                                     Запотічний І.І.

секретар судового засідання                     Пославський Д.Б.

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу Управління Держпраці у Тернопільській області на рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 травня 2021 року (головуючий суддя Подлісна І.М., м.Тернопіль, проголошено 12:40:57) у справі № 500/400/21 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Управління Держпраці у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови від 09.10.2020 року за № ТР 5191/1816/АВ/ТД-ФС, -
В С Т А Н О В И В:
28.01.2021 позивач звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до Управління Держпраці у Тернопільській області про визнання протиправною та скасування постанови від 09.10.2020 року за № ТР 5191/1816/АВ/ТД-ФС.
Позов обґрунтовує тим, що працівниками Управління Держпраці у Тернопільській області у період з 13.08.2020 по 18.08.2020 року проведено інспекційне відвідування господарської діяльності ФОП ОСОБА_1 , в результаті якого складено акт від 18.08.2020 та накладено штрафну санкцію уповноваженою посадовою особою Держпраці.  Позивач вважає протиправною та просить скасувати постанову про накладення штрафу.
Рішенням Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 травня 2021 року адміністративним позов задоволено. Визнано протиправною та скасовано постанову про накладення штрафу уповноваженими і посадовими особами Управління Держпраці у Тернопільській області №ТР5191/1816/АВ/ТД-ФС від 09.10.2020 року.
Не погоджуючись з прийнятим судовим рішенням, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на порушенням норм матеріального права зазначив, що   за результатами проведеного заходу державного контролю (інспекційного відвідування) у ФОП ОСОБА_1 , та аналізу виявлених фактів, складено Акт інспекційного відвідування від 18.08.2020 № ТР5191/1816/АВ. У даному акті зафіксовані порушення законодавства про працю. Уповноваженою посадовою особою у 45- денний строк, 09.10.2020 прийнято постанову №ТР5191/1816/АВ/ТД-ФС про накладення штрафу за порушення законодавства про працю, згідно абзацу третього частини другої статті 265 КЗпП України у розмірі 283380 (двісті вісімдесят три тисячі триста вісімдесят) гривень шляхом стягнення до Державного бюджету України. Вважає, що при прийнятті рішення діяв в межах чинного законодавства. Просить скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове, яким відмовити в задоволенні позову.
Особи, які беруть участь у справі в судове засідання не з`явились. Водночас, відсутність сторін у справі, належних чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи в порядку  ст.126 Кодексу адміністративного судочинства України, не перешкоджає розгляду справи у їх відсутності відповідно до норми  ст.313 цього Кодексу. Згідно  ст.229 Кодексу адміністративного судочинства України  фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення  з огляду на наступні підстави.
Судом встановлені наступні обставини.
ФОП ОСОБА_1 надає послуги громадського харчування за адресою: АДРЕСА_1 .
Вказане приміщення ФОП ОСОБА_1 використовує на підставі договору оренди нежитлового приміщення №1/15 від 15.07.2018 року.
Працівниками Управління Держпраці у Тернопільській області 13.08.2020 здійснено виїзне інспекційне відвідування та зафіксовано факт перебування у приміщенні за адресою АДРЕСА_1 ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , які роздавали продукти харчування швидкого приготування інвалідам, одиноким непрацездатним громадянам, особам які не маю постійного місця проживання.
Дана акція проводилась з липня по вересень 2020 року за ініціативи Благодійної організації «Благодійний фонд «Гвардія Добра» кожної середи та четверга.
З метою організації такої допомоги Благодійною організацією «Благодійний фонд «Гвардія Добра» укладено із ФОП ОСОБА_1 договір суборенди нерухомого майна в складі нежитлового приміщення, а саме бенкетний зал площею 127 кв.м., що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 куди і приходили для отримання допомоги соціально не захищенні верстви населення.
Продукти харчування роздавались відвідувачам, як благодійна допомога, учасниками Благодійного фонду ОСОБА_2 та ОСОБА_3 .
Підставою для інспекційного відвідування слугував факт перевірки виконання раніше виданого Управлінням Держпраці припису про усунення виявлених порушень під час інспекційного відвідування проведеного 20.02.2020 року. Вказане підтверджується наказом №633 від 10.08.2020 року.
Приписом №ТР423/1816/АВ/П від 20.02.2020 року, який став підставою для проведення інспекційного відвідування 13.08.2020 зобов`язано ФОП ОСОБА_1 , при прийнятті на роботу ОСОБА_4 та двох не встановлених осіб жіночої статі, укласти трудовий договір та повідомити ГУ ДПС у Тернопільській області в порядку встановленому постановою КМУ.
Підставою для накладення штрафу згідно із постановою №ТР5191/1816/АВ/ТД-ФС від 09.10.2020 року став нібито факт допуску працівників ОСОБА_2 та ОСОБА_3 до роботи без укладення трудового договору та повідомлення про прийняття їх на роботу до відповідного територіального органу ДПС вчиненого повторно протягом 2-років з дня виявлення порушення.
Приймаючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції дійшов висновку, що відповідач, як суб`єкт владних повноважень, не довів ті обставини, на яких ґрунтуються його заперечення.
Суд апеляційної інстанції погоджується з таким висновком з огляду на наступне.
Згідно із положеннями частини 2  статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені  Конституцією  та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Правові та організаційні засади, основні принципи і порядок здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності, повноваження органів державного нагляду (контролю), їх посадових осіб і права, обов`язки та відповідальність суб`єктів господарювання під час здійснення державного нагляду (контролю) визначає  Закон України від 05.04.2007 №877-V  «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»  (Закон №877-V).
В розумінні  ст.1 Закону №877-V  державний нагляд (контроль)  діяльність уповноважених законом центральних органів виконавчої влади, їх територіальних органів, державних колегіальних органів, органів виконавчої влади Автономної Республіки Крим, місцевих державних адміністрацій, органів місцевого самоврядування (органи державного нагляду (контролю)) в межах повноважень, передбачених  законом, щодо виявлення та запобігання порушенням вимог законодавства суб`єктами господарювання та забезпечення інтересів суспільства, зокрема належної якості продукції, робіт та послуг, допустимого рівня небезпеки для населення, навколишнього природного середовища.
Частиною 4статті 2 Закону України № 877-Vпередбачено, що заходи контролю здійснюються, зокрема, органами державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю та зайнятість населення у встановленому цим Законом порядку з урахуванням особливостей, визначених законами у відповідних сферах та міжнародними договорами.
Процедура здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю юридичними особами (включаючи їх структурні та відокремлені підрозділи, які не є юридичними особами) та фізичними особами, які використовують найману працю (об`єкт відвідування), з урахуванням особливостей, визначених Конвенцією Міжнародної організації праці № 81 1947 року про інспекцію праці у промисловості й торгівлі, ратифікованої  Законом України від 8 вересня 2004 року№ 1985-IV,Конвенцією Міжнародної організації праці № 129 1969 року про інспекцію праці в сільському господарстві, ратифікованої  Законом України від 8 вересня 2004 року№ 1986-IV, та Законом України «Про основі засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності»  визначається  Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 №823  "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю", якою затверджений Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю (порядок №823).
Відповідно до змін, внесених до Порядку №823  Постановою Кабінету Міністрів України від 04.12.2019 №1132, цей Порядок регулює особливості здійснення інспекційних відвідувань лише з питань виявлення неоформлених трудових відносин.
Разом з тим, ч.2 ст. 4  Закону №877  встановлено, що разі якщо суб`єкт господарювання на відповідний плановий період включений до планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) одночасно кількох органів державного нагляду (контролю), відповідні планові заходи здійснюються органами державного нагляду (контролю) комплексно - одночасно всіма органами державного нагляду (контролю), до планів здійснення заходів державного нагляду (контролю) яких включено суб`єкта господарювання. Здійснення заходів державного нагляду (контролю) різними органами державного нагляду (контролю) з одного й того самого питання заборонено.
Відповідно до  ст.259 КЗпП України  державний нагляд та контроль за додержанням законодавства про працю юридичними особами незалежно від форми власності, виду діяльності, господарювання, фізичними особами-підприємцями, які використовують найману працю, здійснює центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Центральні органи виконавчої влади здійснюють контроль за додержанням законодавства про працю на підприємствах, в установах і організаціях, що перебувають у їх функціональному підпорядкуванні, крім податкових органів, які мають право з метою перевірки дотримання податкового законодавства здійснювати такий контроль на всіх підприємствах, в установах і організаціях незалежно від форм власності та підпорядкування.
Згідно з частинами першою, другою статті 265 КЗпП України посадові особи органів державної влади та органів місцевого самоврядування, підприємств, установ та організацій, винні у порушенні законодавства про працю, несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
Юридичні та фізичні особи-підприємці, які використовують найману працю, несуть відповідальність у вигляді штрафу в разі фактичного допуску працівника до роботи без оформлення трудового договору (контракту), оформлення працівника на неповний робочий час у разі фактичного виконання роботи повний робочий час, установлений на підприємстві, та виплати заробітної плати (винагороди) без нарахування та сплати єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування та податків - у тридцятикратному розмірі мінімальної заробітної плати, встановленої  законом  на момент виявлення порушення, за кожного працівника, щодо якого скоєно порушення.
Частиною четвертою  статті 265 КЗпП України  передбачено, що штрафи, зазначені у частині другій цієї статті, накладаються центральним органом виконавчої влади, що реалізує державну політику з питань нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю, у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
        Згідно з п. 3 Порядку № 509 справа про накладення штрафу розглядається у 45-денний строк з дня, що настає за днем одержання уповноваженою посадовою особою документів, зазначених в абзацах третьому – сьомому пункту 2 цього Порядку.
         Відповідно до п. 4 Порядку № 509 під час розгляду справи досліджуються матеріали і вирішується питання щодо наявності підстав для накладення штрафу.
За результатами розгляду справи уповноважена посадова особа на підставі документів, зазначених в абзацах третьому – сьомому пункту 2 цього Порядку, складає постанову про накладення штрафу.
Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий - надсилається протягом трьох днів з дня складення суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або вручається його представникові, про що на примірнику робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого суб`єкта господарювання або роботодавця чи їх представника. У разі надсилання примірника постанови засобами поштового зв`язку в матеріалах справи робиться відповідна позначка.
Колегія суддів, оглядаючи матеріали справи, зазначає, що відповідачем не встановлено факту невиконання припису №ТР423/1816/АВ/П від 20.02.2020 року, адже штраф не накладався і протокол про вчинення позивачем адміністративного правопорушення, відповідальність за яке передбачено ст. 188-6 КУпАП складено не було. Однак, не встановивши порушення щодо невиконання припису, тобто питання, яке мало стати предметом перевірки інспектор склав акт в якому зафіксовано факт допуску до роботи інших осіб, які надавали благодійну допомогу видаючи таку діяльність як господарську ФОП ОСОБА_1 . 
Апеляційний суд вказує, що акт інспекційного відвідування складено 18.08.2020 року, а штраф накладено постановою №ТР5191/181б/АВ/ТД- ФС 09.10.2020 року. Таким чином в порушення п.2 Порядку №509 справу про накладення штрафу розглянуто в 52-денний строк. За таких обставин уповноважена посадова особа управління, накладаючи штраф, діяла за межами процесуального строку та не в порядку визначеному законодавством.
Крім того, 14.05.2019 постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.05.2019 р. у справі № 826/8917/17 скасовано постанова КМУ від 26.04.2017 р. № 295, якою було затверджено Порядок здійснення державного контролю за додержанням законодавства про працю.
Натомість інспектор управління Держпраці у Тернопільській області в ході інспекційного відвідування використав форму акта затвердженого наказом Мінсоцполітики від 18.08.2017 р. № 1338, який приймався на виконання не чинної постанови КМУ від 26.04.2017 р. № 295. Скасований судом Порядок інспекційного відвідування №295 та чинний Порядок №823 є різними підзаконними нормативно-правовими актами, містять відмінності щодо переліку питань, що підлягають з`ясуванню, повноважень, прав та обов`язків інспекторів під час заходу контролю, строків проведення таких заходів, надання документів інспектору та інше.
За таких обставин інспектор не мав права керуватися чинним порядком №823 і в той же час використовувати форму акта та перелік питань, затверджених на виконання постанови КМУ №295, яку скасовано.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів приходить до висновку, що суд першої інстанції, зробивши системний аналіз положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, дійшов вірного висновку про задоволення позову, а тому апеляційну скаргу слід відхилити.
Згідно з  ст. 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених  статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Зазначене положення поширюється на доказування правомірності оскаржуваного рішення (дії чи бездіяльності). Окрім доказування правових підстав для рішення (тобто правомірності), суб`єкт владних повноважень повинен доказувати фактичну підставу, тобто наявність фактів, з якими закон пов`язує можливість прийняття рішення, вчинення дії чи утримання від неї.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
За наведених обставин колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та прийняв рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду, тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст.242, 243, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Управління Держпраці у Тернопільській області залишити без задоволення, а рішення Тернопільського окружного адміністративного суду від 27 травня 2021 року у справі № 500/400/21 – без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. В. Глушко 	
 	 	І. І. Запотічний  	
Повне судове рішення складено 23 вересня 2021 року.