Справа № 447/536/18                                Головуючий у 1 інстанції: Бачун О.І. 
Провадження № 22-ц/811/1341/19                Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 
Категорія:84        

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

08 липня 2021 року колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Львівського апеляційного суду в складі:
головуючої - судді Копняк С.М.,
суддів - Бойко С.М., Ніткевича А.В.,
секретар Жукровська Х.І.,
з участю представника позивача адвоката Завади Т.Р., відповідача ОСОБА_1 та його представника адвоката Лабай А.М.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Львові, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_2 на рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 22 березня 2019 року, постановлене в складі головуючого судді Бачуна О.І., у справі за позовом ОСОБА_2 до Новороздільського міського відділу державної Виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Львівській області, Державного підприємства «СЕТАМ», Головного територіального управління юстиції у Львівській області, ОСОБА_1 , третьої особи: Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів та акта про реалізацію нерухомого майна, - 

В С Т А Н О В И Л А:

       позивач ОСОБА_2 звернулася в суд з позовом до Новороздільського міського відділу державної Виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Львівській області, Державного підприємства «СЕТАМ», Головного територіального управління юстиції у Львівській області, ОСОБА_1 , третьої особи Публічного акціонерного товариства «Банк Форум», у якому просила визнати недійсними електронні торги з реалізації нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення, площею 97,9 м.кв., розташованого за адресою АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 , результати якого оформлені протоколом №304528 проведення електронних торгів від 20 листопада 2017 року та актом державного виконавця про проведені електронні торги від 11.01.2018 року, визнати недійсним протокол №304528 про проведення електронних торгів від 20 листопада 2017 року та акт державного виконавця Новороздільського міського відділу державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у Львівській області про проведені електронні торги від 11.01.2018 року по реалізації нежитлового приміщення, площею 97,9 м.кв., розташованого за адресою АДРЕСА_1 . 
       В обґрунтування позовних вимог, покликалась на те, що електронні торги були проведені з грубим порушенням законодавства, позивачу не було надіслано пакет документів щодо організації конкурсу та передачі на реалізацію шляхом проведення електронних торгів спірного майна. Звіт про оцінку спірного нежитлового приміщення складено з порушенням вимог законодавства, оцінювач не був ознайомлений з об`єктом дослідження, вартість реалізованого майна була визначена неправильно, занижено, а отже, електронні торги повинні бути визнанні недійсними, а протокол їх проведення та акт повинні бути скасовані.
       Рішенням Миколаївського районного суду Львівської області від 22 березня 2019 року у задоволенні позову ОСОБА_2 до Новороздільського міського відділу державної Виконавчої служби Головного територіального Управління юстиції у Львівській області, Державного підприємства «СЕТАМ», Головного територіального управління юстиції у Львівській області, ОСОБА_1 , третьої особи Публічного акціонерного товариства «Банк Форум» про визнання недійсними електронних торгів, протоколу проведення електронних торгів та акта про реалізацію нерухомого майна - відмовлено.
       Заходи забезпечення позову, накладені ухвалою Миколаївського районного суду Львівської області від 10.04.2018 року, у вигляді арешту на майно – скасовано. 
       Рішення оскаржила позивач ОСОБА_2 . Вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. В обґрунтування апеляційної скарги покликається на те, що їй не було надано копії документів, які листом від 25.09.2017 року № 01-40/2293 за підписом В.о. начальника Новороздільського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області були скеровані до відповідача ДП «СЕТАМ», зокрема, разом із заявкою з метою здійснення заходів щодо організації конкурсу та передачі на реалізацію її майна. А отже, ОСОБА_2 була позбавлена можливості відреагувати на даний лист і дізнатись, що її нежитлове приміщення буде виставлятись на торги.
       Також зазначає, що звіт про оцінку майна від 30.05.2017 року ґрунтується на порівняльному підході, не містить інформації щодо джерел об`єктів порівняння, що вказувало б на об`єктивність такої інформації. Оцінювач не був ознайомлений з об`єктом дослідження, оскільки ним здійснювався лише візуальний огляд приміщення та фотографування об`єкта оцінки. Замовником не було представлено документації технічного та фінансового характеру на об`єкт оцінки. Отже, звіт про оцінку майна складений з порушенням норм чинного законодавства, при проведенні оцінки майна використано необ`єктивні дані, що призвело до неповноти складених документів, та як наслідок, до викривлення остаточних результатів оцінки майна. Відповідно, хибна оцінка майна виключала можливість використання результатів Звіту за призначенням. Крім того, на вимогу ОСОБА_2 була проведена експертиза, результатом якої став Експертний висновок №05/18с, в якому зазначено, що ринкова вартість нежитлового приміщення, площею 97,9 м.кв., розташованого за адресою АДРЕСА_1 , станом на 30.05.2017 року становить 1 017 655, 00 грн. Тобто експертний висновок вказує на те, що ФОП ОСОБА_3 , вказавши вартість об`єкту 683 566, 00 грн. занизив ринкову вартість нежитлового приміщення на 20%.
       Підставою для визнання прилюдних торгів недійсними є порушення встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим положенням, а саме правил, які визначають процедуру підготовки, проведення торгів (публікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувачу та боржнику про дату, час та місце проведення прилюдних торгів, а також стартову ціну реалізації майна; правил, які регулюють сам порядок проведення торгів; правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів. Розглядаючи питання про дотримання під час проведення торгів положень п.3.11 Тимчасового положення, суди мають установити, чи було письмово повідомлено, зокрема боржника, про дату, час та місце проведення прилюдних торгів та про стартову ціну, за якою майно пропонується на продаж. А тому сам по собі факт заниження вартості нежитлового приміщення на реалізацію його з проведення прилюдних торгів є підставою для визнання таких торгів недійсними. 
       Просить рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 22 березня 2013 року скасувати та постановити нове, яким позовні вимоги ОСОБА_2 задовольнити повністю.
       У відзиві на апеляційну скаргу Державне підприємство «Сетам» вказало, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, таким, що ухвалене без порушень норм матеріального та процесуального права. Зазначає, що для визнання електронних торгів недійсними потрібно встановити порушення правил, встановлених саме Порядком реалізації арештованого майна. Позивачем у позовній заяві не зазначено жодного порушення Порядку під час проведення оскаржуваних торгів, впливу таких порушень на результат електронних торгів та порушення законних прав Позивача у результаті проведення електронних торгів. Зазначає, що позивачу мало бути відмовлено у задоволенні позовних вимог у зв`язку з пропуском строку позовної давності. Відповідно до ст. 48 Закону України «Про іпотеку» іпотекодержатель, іпотекодавець, боржник та будь-який учасник прилюдних торгів вправі протягом трьох місяців з дня проведення торгів оскаржити їх результати в суді за місцезнаходженням нерухомого майна. Як вбачається із протоколу проведення електронних торгів, оскаржувані торги відбулись 20.11.2017 року, натомість із позовом ОСОБА_2 звернулась лише 02.03.2018 року, тобто із пропуском строку, передбаченого ст. 48 Закону України «Про іпотеку». Сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у справі, є підставою для відмови у позові. 
       Просить рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення. 
       Заслухавши суддю-доповідача, пояснення учасників справи, які з`явились в судове засідання суду апеляційної інстанції, перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення. До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, яка є частиною національного законодавства, кожна людина при визначенні її громадянських прав і обов`язків має право на справедливий судовий розгляд. 
Згідно з ч. 1 ст. 4, ч. 1 ст. 5 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленим цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів, а суд, здійснюючи правосуддя, захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
В силу положень ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно п.п. 1-3, 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення зазначеним вимогам закону відповідає. 
Відповідно до ст. 264 ЦПК України під час ухвалення рішення суд вирішує такі питання: 1) чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; 2) чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження; 3) які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин; 4) яка правова норма підлягає застосуванню до цих правовідносин.
Пленум Верховного Суд України у п. 11 Постанови «Про судове рішення у цивільній справі» від 18 грудня 2009 року № 11 роз`яснив, що у мотивувальній частині рішення слід наводити дані про встановлені судом обставини, що мають значення для справи, їх юридичну оцінку та визначені відповідно до них правовідносини, а також оцінку всіх доказів.
Суд першої інстанції зазначених вимог дотримався. 
За приписами ч. 1 ст. 367 ЦПК України, суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимоги апеляційної скарги.
Частиною 2 ст. 367 ЦПК України передбачено, що суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом встановлено, що на виконання рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 29 січня 2013 року у справі № 1313/3782/2012, яким частково задоволено позов ПАТ «БАНК ФОРУМ», а саме стягнуто з ОСОБА_2 на користь Публічного акціонерного товариства «БАНК ФОРУМ» заборгованість за кредитним договором № 0011/08/6.10-СL від 18.01.2008 року в розмірі 100 589 доларів США 00 центів, що становить еквівалент за курсом НБУ в національній валюті 804 007 гривень 87 копійок, 41392 гривні пені та судові витрати – 3219 гривн6і судового збору, видано виконавчий лист №1313/3782/2012 від 27.08.2013 року.
Державним виконавцем Новороздільський МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області відкрито виконавче провадження № 41526262 відповідно до виконавчого листа №1313/3782/2012 від 27.08.2013 року, виданого Миколаївським районним судом Львівської області про стягнення з ОСОБА_2 на користь ПАТ «БАНК ФОРУМ» заборгованості за кредитним договором.
Постановою державного виконавця Новороздільського міського відділу ДВС ГТУЮ у Львівській області від 11.05.2017 року ФОП ОСОБА_3 призначений як експерт, суб`єкт оціночної діяльності - суб`єкт господарювання для участі у виконавчому провадженні ВП №41526262 та укладено договір на проведення незалежної оцінки майна.
Даним експертом оцінено нежитлове приміщення площею 97, 9 кв.м., розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , номер 17957545, що належить ОСОБА_2 на праві власності. 
Відповідно до Звіту «Про вартість майна» складеного ФОП ОСОБА_3 від 30.05.2017 року, вартість об`єкта оцінки становить 683 566, 00 грн. без урахування ПДВ, мета оцінки – для відчуження в процесі виконавчого провадження.
Як вбачається із матеріалів справи, позивачку 06.06.2017 року було повідомлено про ринкову вартість спірного майна, роз`яснено право на оскарження у випадку незгоди з такою оцінкою, про що свідчить супровідний за №01-40/1147.
25 вересня 2017 року Новороздільський МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області скеровано на адресу Львівської філії ДП «Сетам» пакет документів разом із заявкою з метою здійснення заходів щодо організації конкурсу та передачі на реалізацію майна боржника ОСОБА_2 , а саме, нежитлового приміщення площею 97, 9 кв. м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , номер 17957545, початкова ціна для продажу на аукціоні згідно звіту про оцінку майна, складеного ФОП ОСОБА_3 станом на 25.09.2017 р. становить 683 566, 00 грн. без урахування ПДВ.
Актом про проведення електронних торгів в.о. начальника Новороздільського МВ ДВС ГТУЮ у Львівській області від 11 січня 2018 року зазначено, що ДП «Сетам» відповідно до вимог закону проведено електронні торги з продажу нерухомого майна, а саме нежитлового приміщення площею 97,9 кв.м, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , що належить ОСОБА_2 . 
Акт від 11.01.2018 року, виданий на підставі протоколу проведення електронних торгів №304528 від 20 листопада 2017 року.
Згідно протоколу проведення електронних торгів № 304428, 20.11.2017 року відбулись електронні торги з реалізації лоту № 244924 – нежитлового приміщення (магазину), що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 за стартовою ціною продажу 683566 грн. 00 коп., та ціною продажу 738 251 грн. 28 коп. Переможцем торгів визнаний ОСОБА_1 .
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що позивачкою не надано суду належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів того, що при проведенні електронних торгів відбулось порушення вимог Закону та передбаченого Порядку з боку державного виконавця чи організатора електронних торгів, а також те, що ці порушення вплинули на результати торгів та права і законні інтереси позивачки порушені.
З такими висновками суду першої інтсканції колегія суддів погоджується.
Як закріплено в частині першій статті 18 ЦПК України судові рішення, що набрали законної сили, обов`язкові для всіх органів державної влади і органів місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій, посадових чи службових осіб та громадян і підлягають виконанню на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, - і за її межами.
Згідно зі статтею 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02 червня 2016року (який набрав чинності з 05 жовтня 2016 року) виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - сукупність дій, визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Тобто, виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.
Статтею 48 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що звернення стягнення на майно боржника полягає в його арешті, вилученні (списанні коштів з рахунків) та примусовій реалізації.
Реалізація арештованого майна (крім майна, вилученого з цивільного обороту, обмежено оборотоздатного майна та майна, зазначеного у частині восьмій статті 56 цього Закону) здійснюється шляхом електронних торгів або за фіксованою ціною. Реалізація за фіксованою ціною застосовується щодо майна, оціночна вартість якого не перевищує 50 мінімальних розмірів заробітної плати. Реалізація за фіксованою ціною не застосовується до нерухомого майна, транспортних засобів, повітряних, морських та річкових суден незалежно від вартості такого майна. Порядок проведення електронних торгів визначається Міністерством юстиції України (частина перша та друга статті 61 Закону України «Про виконавче провадження»)..
Відповідно до частини першої статті 650 ЦК України особливості укладення договорів на біржах, аукціонах, конкурсах тощо встановлюються відповідними актами цивільного законодавства.
Відповідно до частини четвертої статті 656 ЦК України до договору купівлі-продажу на біржах, аукціонах (публічних торгах) застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено законом про ці види договорів купівлі-продажу або не випливає з їхньої суті.
З аналізу змісту частини першої статті 650, частини першої статті 655 та частини четвертої статті 656 ЦК України можна зробити висновок, що процедура набуття майна на прилюдних торгах є різновидом договору купівлі-продажу. Сторонами договору купівлі-продажу є продавець і покупець.
Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу, зокрема, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до частини третьої статті 215 ЦК України, якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Виходячи з аналізу правової природи процедури реалізації майна на прилюдних торгах, яка полягає в продажу майна, тобто в забезпеченні переходу права власності на майно боржника, на яке звернуто стягнення, до покупця учасника прилюдних торгів, та ураховуючи особливості, передбачені законодавством щодо проведення прилюдних торгів, складання за результатами їх проведення акта проведення прилюдних торгів є оформленням договірних відносин купівлі-продажу майна на публічних торгах, тобто є правочином, який може визнаватися недійсним у судовому порядку.
Наказом Міністерства юстиції України від 29 вересня 2016 року № 2831/5, який діяв на час проведення оспорюваних електронних торгів, затверджено Порядом реалізації арештованого майна (далі - Порядок).
Згідно із Порядком, електронні торги це продаж майна за допомогою функціоналу центральної бази даних системи електронних торгів, за яким його власником стає учасник, який під час торгів запропонував за нього найвищу ціну.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися досуду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 27 січня 2020 року в справі № 761/26815/17 (провадження №61-16353сво18) зроблено висновок, що «недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу як приватно-правова категорія, покликана не допускати або присікати порушення цивільних прав та інтересів або ж їх відновлювати. По своїй суті ініціювання спору про недійсність правочину, договору, акту органу юридичної особи чи документу не для захисту цивільних прав та інтересів є недопустимим».
У постанові Верховного Суду України від 06 квітня 2016 року по справі № 3-242гс16 зроблено висновок, що при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів.
Згідно із усталеною практикою суду касаційної інстанції, для визнання судом електронних торгів недійсним необхідним є: наявність підстав для визнання прилюдних торгів недійсними (порушення правил проведення електронних торгів); встановлення, чи порушується (не визнається або оспорюється) суб`єктивне цивільне право або інтерес особи, яка звернулася до суду (постанови Верховного суду від 12 вересня 2018 року у справі № 336/198/16-ц (провадження № 61-1185св18) та від 24 вересня 2020 року у справі № 372/3161/18 (провадження № 61-86св20).
У пунктах 45-47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 15 січня 2020 року у справі № 367/6231/16-ц (провадження № 14-529цс19) зазначено, що «відчуження майна з електронних торгів належить до угод купівлі-продажу і така угода може визнаватися недійсною в судовому порядку з підстав недодержання в момент її вчинення вимог, установлених частинами 1-3 та частинами 5, 6 статті 203 ЦК, зокрема, у зв`язку з невідповідністю змісту правочину ЦК України та іншим актам цивільного законодавства (частина 1 статті 215 цього Кодексу). Для застосування наслідків недотримання вказаних вимог, при вирішенні спору про визнання електронних торгів недійсними судам необхідно встановити чи мало місце порушення вимог Тимчасового порядку та інших норм законодавства при проведенні електронних торгів; чи вплинули ці порушення на результати електронних торгів; чи мало місце порушення прав і законних інтересів позивачів, які оспорюють результати електронних торгів. Апеляційний суд вірно вказував, що до предмета доказування в даній справі належало дотримання порядку проведення прилюдних торгів, а саме встановлених законодавством правил проведення торгів, визначених Тимчасовим порядком, а саме: правил які визначають процедуру підготовки, проведення електронних торгів (опублікування інформаційного повідомлення певного змісту про реалізацію нерухомого майна; направлення письмового повідомлення державному виконавцю, стягувану та боржнику про дату, час та місце проведення електронних торгів, а також стартову ціну реалізації майна тощо) (розділ 3); правил, які регулюють сам порядок проведення електронних торгів (розділ 5); правил, які стосуються оформлення кінцевих результатів торгів (розділ 7)». Разом із тим порушення, допущені державним виконавцем при здійсненні своїх повноважень, передбачених Законом про ВП 1999, до призначення прилюдних торгів, у тому числі щодо відкриття 
Упостанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 2-383/2010 (провадження № 14-308цс18) зроблено висновок, що «стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає виконавчого провадження, накладення арешту на майно, визначення вартості чи оцінки майна тощо (ст. ст. 18, 24-27, 32, 33, 55, 57 цього Закону), підлягають оскарженню в порядку, передбаченому цим Законом (зокрема, частиною сьомою статті 24, частиною четвертою статті 26, частиною третьою статті 32, частиною третьою статті 36, частиною другою статті 57, статей 55, 85 цього Закону)»., що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню».
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 червня 2019 року в справі № 308/12150/16-ц (провадження № 14-187цс19) зроблено висновок, що «право на звернення зі скаргою на дії чи бездіяльність державного виконавця пов`язане з наявністю судового рішення, ухваленого за правилами ЦПК України. Оскарження рішень, дій чи бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи державної виконавчої служби, вчинених на виконання судових рішень, ухвалених у порядку цивільного судочинства, передбачено у ЦПК України, у таких випадках виключається адміністративна юрисдикція. На думку Великої Палати Верховного Суду, визначення вартості майна боржника є процесуальною дією державного виконавця (незалежно від того, яка конкретно особа - сам державний виконавець чи залучений ним суб`єкт оціночної діяльності - здійснювала відповідні дії) щодо примусового виконання рішень відповідних органів, уповноважених осіб та суду. Тому оскаржити оцінку майна можливо в порядку оскарження рішень та дій виконавців. Аналогічний висновок зробила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 20 березня 2019 року у справі № 821/197/18/4440/16 (провадження № 11-1200апп18)».
У постанові Верховного Суду України від 24 жовтня 2012 року в справі № 6-112цс12 зроблено висновок, що «дії державного виконавця у виконавчому провадженні, які не стосуються правил проведення прилюдних торгів, мають самостійний спосіб оскарження йне можуть бути підставою для визнання прилюдних торгів недійсними».
У постанові Верховного Суду України від 18 листопада 2015 року в справі №6-1884цс15 вказано, що «сам по собі факт неналежного повідомлення боржника стосовно проведення прилюдних торгів не може бути підставою для визнання таких торгів недійсними».
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
У частині другій статті 78 ЦПК України передбачено, що обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з частиною першою статті 80 ЦПК України достатніми є докази, які в своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Як убачається з матеріалів справи, позивачка у встановленому законодавством порядку оскаржила дії державного виконавця щодо оцінки арештованого майна, яке було продано на оскаржуваних торгах.
Постановою Апеляційного суду Львівської області від 16 липня 2018 року скасовано ухвалу Миколаївського районного суду Львівської області від 26 лютого 2018 року та відмовлено ОСОБА_2 у задоволенні її скарги на рішення державного виконавця про визначення вартості майна боржника та зобов`язання провести повторну експертизу.
У постанові від 12 червня 2019 року у справі № 308/12150/16-ц (провадження № 14-187цс19) Велика Палата Верховного Суду вказала, що реалізація описаного й арештованого майна за заниженою ціною може завдати суттєвих збитків стягувачу у вигляді неотриманого доходу, а боржнику - у вигляді передання майна на реалізацію за суттєво нижчою від ринкової вартістю.
При цьому, Закон України «Про виконавче провадження» не містить обов`язку державного виконавця здійснювати рецензування звіту про оцінку майна, здійснену суб`єктом оціночної діяльності, що узгоджується із правовим висновком викладеним, зокрема, у постановах Верховного Суду від 29 квітня 2020 року у справі № 826/6706/18, від 01 липня 2020 року у справі № 2-1160/11, від 27 серпня 2020 року у справі № 295/11078/14-ц.
Висновок експерта для суду не має заздалегідь встановленої сили і оцінюється судом разом із іншими доказами за правилами, встановленими статтею 89 цього Кодексу. Відхилення судом висновку експерта повинно бути мотивоване в судовому рішенні (стаття 110 ЦПК України).
Аналіз частини першої статті 103 ЦПК України дає підстави для висновку, що суд призначає експертизу у справі за сукупності таких умов: 1) для з`ясування обставин, що мають значення для справи, необхідні спеціальні знання у сфері іншій, ніж право, без яких встановити відповідні обставини неможливо; 2) сторонами (стороною) не надані відповідні висновки експертів із цих самих питань або висновки експертів викликають сумніви щодо їх правильності. 
Ухвалою Львівського апеляційного суду від 24 жовтня 2019 року за клопотанням позивачки по справі призначено судову оціночну експертизу, проведення якої доручено судовим експертам Львівського науково-дослідного інституту судових експертиз. 
На вирішення експерта поставлено таке питання: яка була ринкова вартість нежитлового приміщення площею 97,9 кв. м., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 , станом на 30 травня 2017 року для його реалізації у процедурі виконавчого провадження?
За результатами експертизи, проведеної Львівським науково-дослідним інститутом судових експертиз складено висновок експерта від 21 грудня 2020 року № 6323, з якого убачається, що ринкова вартість нежитлового приміщення площею 97, 9 м.кв., що розташоване за адресою: АДРЕСА_1 станом на 30 травня 2017 року для його реалізації у процедурі виконавчого провадження могла становити 651 233 грн. 73 коп.
У цьому зв`язку, суд апеляційної інстанції виходить з того, що ним надано оцінку клопотанню про призначення по справі повторної судової експертизи з тих же підстав, що зазначені у первинному клопотанні про призначення експертизи, а також у зв`язку з проведеним рецензуванням висновку судової оціночно-будівельної експертизи, та зроблено висновок про відсутність підстав для її призначення про що винесено відповідну ухвалу без виходу до нарадчої кімнати, із зазначенням мотивів, які внесено до протоколу судового засідання.
Встановивши, що майно позивачки передано на реалізацію на підставі дійсного звіту про його оцінку, метою якої було відчуження майна в процесі виконавчого провадження, та не за заниженою ціною, з огляду на те, що таке придбано по ціні, вищій за початкову, а також враховуючи, що позивачкою не доведено жодних порушень її прав, під час його реалізації, суд першої інстанції прийшов до вірного висновку про відсутність підстав для задоволення позову.
Враховуючи наведене, з огляду на встановлені обставини справи, колегія суддів приходить до висновку, що не надано належних і допустимих доказів, які б підтверджували недійсність проведених електронних торгів, і що зазначені, на його думку порушення вплинули на результат електронних торгів (при цьому в ході розгляду справи не встановлено порушень порядку проведення торгів), а також не доведено обставин, які б свідчили про порушення його прав і законних інтересів при проведенні електронних торгів, що дає підстави для висновку про законність та обґрунтованість оскаржуваного рішення.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
       Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Пунктом першим частини першої ст. 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Вирішуючи спір, який виник між сторонами у справі, суд першої інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, внаслідок чого ухвалив законне й обґрунтоване судове рішення, яке відповідає вимогам матеріального та процесуального права.
Враховуючи викладене, оскаржуване рішення слід залишити без змін, а апеляційні скарги - без задоволення.
Відповідно до ст. 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки, колегія суддів прийшла до висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів ст.141 ЦПК України підстав вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні. 
Керуючись ст. ст. 258, 259, 268, 367-369, 372, 374 ч.1 п.1, 375, 381-384, 389, 390 ЦПК України, колегія суддів,- 
п о с т а н о в и л а:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 – залишити без задоволення.
Рішення Миколаївського районного суду Львівської області від 22 березня 2019 року- залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом 30 днів з дня складання повного тексту судового рішення. 
Повний текст постанови складено 12 липня 2021 року. 

Головуюча Копняк С.М.
Судді: Бойко С.М.
Ніткевич А.В.