П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К Р А Ї Н И

27 липня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/3654/21	

Категорія справи: 112010200	                                              Головуючий в 1 інстанції: Стефанов С. О.                                                        Місце ухвалення: м. Одеса 	
Колегія суддів П`ятого апеляційного адміністративного суду 
у складі:
головуючого  –    Лук`янчук О.В.
суддів             –    Бітова А.І.
                                                          –    Ступакової І.Г.

розглянувши у порядку письмового провадження в місті Одесі адміністративну справу за апеляційними скаргами ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року по справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення №951060833256 від 16.12.2020 року та зобов`язання призначити пенсію,-

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області, в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати Рішення №951060833256 від 16.12.2020 року Головного управління Пенсійного фонду України відділу з питань перерахунку пенсій № 9 про перерахунок пенсії щодо обмеження її граничного та відсоткового розміру;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити з 01.10.2020 року перерахунок та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 без обмеження її граничного розміру, з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, яка визначена у довідці Одеської обласної прокуратури № 390 від 10.11.2020 року про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, з урахуванням раніше проведених виплат;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити виплату різниці між нарахованою після перерахунку та фактично отриманою пенсією з урахуванням довідки від № 390 від 10.11.2020 року про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій;
- стягнути на користь ОСОБА_1 суму судового збору за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень - Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області.
Позов обґрунтовано тим, що у листопаді 2020 року він звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про здійснення перерахунку пенсії на підставі довідки Одеської обласної прокуратури №390. Однак, рішенням №951060833256 від 16.12.2020 року здійснено перерахунок пенсії позивача з розрахунку 60% від середньомісячного заробітку у сумі 70582,64 грн. та розмір пенсійної виплати з 01.10.2020 року встановлено на рівні 17120,00 грн., а з 01.12.2020 року - довічно у сумі 17690,00 грн. Позивач зазначає, що перерахунок пенсії не у тому відсотковому розмірі відносно заробітної плати, який було встановлено йому при призначенні пенсії, та з обмеженням її граничним розміром порушує його право на соціальний захист. 
Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області про визнання протиправним та скасування рішення №951060833256 від 16.12.2020 року та зобов`язання призначити пенсію – задоволено частково. 
Визнано протиправним та скасовано Рішення №951060833256 від 16.12.2020 року Головного управління Пенсійного фонду України про перерахунок пенсії ОСОБА_1 в частині зменшення відсоткового значення розміру пенсії з 90 до 60 відсотків від суми заробітку, що враховується для перерахунку пенсії. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Одеській області здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, яка визначена у довідці Одеської обласної прокуратури №390 від 10.11.2020 року про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, з урахуванням раніше проведених виплат.    
Стягнуто за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області на користь ОСОБА_1 суму сплаченого судового збору в розмірі 908 грн. 00 коп. (дев`ятсот вісім гривень нуль копійок).  
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині задоволення позовних вимог Головне Управління Пенсійного фонду України в Одеській області подало апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції  в цій частині скасувати  та прийняти по справі нову постанову, якою відмовити в задоволені позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що на осіб, яким пенсія перерахована відповідно до нормативно-правових актів, вказаних у ст. 2 Закону №3668-VI, та розмір якої перевищує максимальний розмір, встановлений даним Законом, поширюються приписи законодавства, чинні на час здійснення перерахунку. Також апелянт зазначає, що у випадку здійснення перерахунку пенсії позивача з 01.12.2020 року при розрахунку розміру пенсії застосуванню підлягатимуть норми закону, що чинні на момент здійснення такого перерахунку, тобто перерахунок має бути здійснено виходячи з розрахунку 60% від суми місячної заробітної плати. 
Не погоджуючись з вказаним рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо здійснення перерахунку та виплати пенсії без обмеження граничного розміру, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, у якій посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права просить рішення суду першої інстанції в цій частині скасувати та прийняти по справі нову постанову, якою позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги апелянт зазначає, що позивач є непрацюючим пенсіонером і пенсія йому призначена до 01.01.2016 року, а отже до пенсії позивача не застосовується обмеження її максимальним розміром. Крім того, зазначає, що згідно із п.п. 1 та 2 Прикінцевих Положень Закону     України     №911-VIII від 24 грудня 2015, цей Закон набирає чинності з 1 січня 2016 року та дія положень цього     Закону     щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року.
На підтвердження таких доводів скаржник посилається на висновки викладені в постанові Верховного Суду від 12.11.2019 року по справі №360/1428/17.
Враховуючи, що відсутні клопотання від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю суд апеляційної інстанції, відповідно до п.1 ч.1 ст.311     КАС України, розглянув справу в порядку письмового провадження.
Розглянувши матеріали справи, заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість судового рішення в межах позовних вимог і доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.
Судом першої інстанції встановлено, що з 26.01.2009 року позивач перебуває на пенсійному обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в Одеській області та отримує пенсію за вислугу років довічно, призначену відповідно до статті 50-1 Закону України "Про прокуратуру" від 05.11.1991 року №1789-ХІІ у розмірі 90% від суми щомісячного заробітку.
Постановою Київського районного суду м. Одеси від 17.05.2016 року по справі №520/4667/16-а, адміністративний позов ОСОБА_1 – задоволено:
- визнано неправомірними дії Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси щодо обмеження під час перерахунку розміру пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язано Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси провести ОСОБА_1 перерахунок пенсії відповідно до ст. 50-1 Закону України “Про прокуратуру” в редакції від 12.07.2001 року “Про внесення змін до Закону України “Про прокуратуру” в розмірі 90 % від суми заробітку за відповідною посадою без обмеження граничного розміру та виплатити різницю між фактично отриманою та належною до сплати сумою пенсії за вислугу років із 01.12.2015 року та по теперішній час;
- стягнуто з Управління Пенсійного фонду України в Київському районі м. Одеси на користь ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 551,20 грн. /п`ятсот п`ятдесят одна гривня 20 копійок.
Відповідно до Рішення Конституційного Суду України від 13.12.2019 року №7-р(ІІ)/2019 та ст.ст.81, 86 Закону України “Про прокуратуру” та у зв`язку з початком роботи Одеської обласної прокуратури, ОСОБА_1 видано довідку №390 від 10.11.2020 року про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсії, про те, що розмір заробітної плати (грошового забезпечення) за нормами, чинними на 11.09.2020 року за відповідною (прирівняною) посадою начальник управління становить:
- посадовий оклад – 46       538,00 грн.;
- надбавка за вислугу років (30%) – 13       961,40 грн.;
- матеріальна допомога (для оздоровлення) (1/12) – 5       041,62 грн.;
- матеріальна допомога (для вирішення соціально-побутових питань) (1/12) – 5       041,62 грн.;
- усього – 70       582,64 грн. (а.с.9). 
У листопаді 2020 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області із заявою про здійснення перерахунку пенсії на підставі довідки Одеської обласної прокуратури №390 від 10.11.2020 року.
16.12.2020 року відповідачем прийнято Рішенням №951060833256, яким здійснено перерахунок пенсії позивача з розрахунку 60% від середньомісячного заробітку у сумі 70582,64 грн. та розмір пенсійної виплати з 01.10.2020 року встановлено на рівні 17120,00 грн., а з 01.12.2020 року - довічно у сумі 17690,00 грн.
Не погоджуючись з прийнятими рішеннями №951060833256 від 16.12.2020 року, позивач, звернувся до суду з даним позовом.
Суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги частково, прийшов до висновку  про неправомірне зменшення відсоткового значення основного розміру пенсії при здійсненні перерахунку пенсії позивача відповідно до довідки Одеської обласної прокуратури, оскільки при перерахунку пенсії позивача відсутні підстави для застосування механізму нового обчислення пенсії із застосуванням норм частини другої статті 86 Закону №1697-VII, яка застосовується саме при призначенні пенсії.
При цьому відмовив у задоволенні позовних вимог про здійснення перерахунку пенсії без обмеження максимальним розміром, оскільки законних підстав для здійснення виплати нарахованої пенсії без обмеження граничного розміру відповідно до статті 50-1 Закону України від 05.11.1991 року №1789-XII "Про прокуратуру" (в редакції на час призначення пенсії) немає, так як положення цієї статті втратили чинність.
Також вказав, що не підлягають задоволенню похідні позовні вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити перерахунок пенсії позивача із виплатою різниці між фактично отриманою та перерахованою сумою пенсії, з урахуванням довідки від №390 від 10.11.2020 року про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій.
Надаючи правову оцінку рішенню суду першої інстанції з урахуванням доводів апеляційних скарг, колегія суддів приходить до наступного.
Пенсія позивачу була призначена на підставі ст. 50-1 Закону України "Про прокуратуру" у розмірі 90 % від суми місячної заробітної плати.
Частина 1 статті 50-1 Закону України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 р., в редакції, що діяла на час призначення пенсії, передбачала, що прокурори і слідчі зі стажем роботи не менше 20 років, у тому числі зі стажем роботи на посадах прокурорів і слідчих прокуратури не менше 10 років, мають право на пенсійне забезпечення за вислугу років незалежно від віку. Пенсія призначається в розмірі 80 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до котрої включаються всі види оплати праці, на які нараховуються страхові внески, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії. За кожен повний рік роботи понад 10 років на цих посадах пенсія збільшується на 2 відсотки, але не більше 90 відсотків від суми місячного (чинного) заробітку.
В подальшому положення статті 50-1 Законом України «Про прокуратуру» № 1789-ХІІ від 05.11.1991 р. втратили чинність, окрім частин 3, 4, 6 та 11, проте ці частини не стосувались питання проведення перерахунку пенсії, призначеної працівнику прокуратури, у зв`язку із підвищенням заробітної плати відповідних категорій прокурорсько-слідчих працівників
14.10.2014 року було прийнято Закон України «Про прокуратуру» №1697-VII, який в цілому набрав чинності 15.07.2015 року.
Згідно ч. 2 ст. 86 вказаного Закону України "Про прокуратуру" №1697-VII пенсія призначається в розмірі 60 відсотків від суми їхньої місячної (чинної) заробітної плати, до якої включаються всі види оплати праці, з якої було сплачено єдиний внесок на загальнообов`язкове державне соціальне страхування, а до 1 січня 2011 року - страхові внески на загальнообов`язкове державне пенсійне страхування, одержуваної перед місяцем звернення за призначенням пенсії.
Колегія суддів звертає увагу, що встановлення граничного розміру пенсії за вислугу років у розмірі 60% грошового забезпечення не стосуються перерахунку вже призначеної пенсії, а мають застосовуватися лише виключно при призначенні нових пенсій, а тому доводи пенсійного фонду в цій частині є безпідставними.
Як вбачається з матеріалів справи, 16.12.2020 року відповідачем прийнято Рішенням №951060833256, яким здійснено перерахунок пенсії позивача з розрахунку 60% від середньомісячного заробітку у сумі 70582,64 грн. із застосуванням обмеження суми пенсії максимальним розміром та розмір пенсійної виплати з 01.10.2020 року встановлено на рівні 17120,00 грн., а з 01.12.2020 року - довічно у сумі 17690,00 грн.
Таким чином, з моменту призначення та до її перерахунку позивач отримував пенсію із розрахунку 90% від середнього заробітку щомісячної (чинної) заробітної плати.
Як зазначено в абзаці шостому пункту 4 Рішення Конституційного Суду України від 14 червня 2007 року N 3-рп/2007, звуження змісту прав і свобод означає зменшення ознак, змістовних характеристик можливостей людини, які відображаються відповідними правами та свободами, тобто якісних характеристик права. Звуження обсягу прав і свобод - це зменшення розміру або кількості благ чи будь-яких інших кількісно вимірюваних показників використання прав і свобод, тобто їх кількісної характеристики.
Конституційний Суд України в Рішенні N 9-рп/2009 від 28 квітня 2009 року, вказуючи на недопустимість звуження змісту й обсягу існуючих прав і свобод, що об`єктивно призведе до погіршення становища особи в суспільстві через їх обмеження, зробив концептуальне застереження органам державної влади про те, що невиконання державою своїх зобов`язань призводить до порушення принципів правової держави, ставить громадян у нерівні умови, підриває принцип довіри особи до держави (абзац п`ятий пункту 5 мотивувальної частини).
За таких обставин, колегія суддів вважає протиправним зменшення позивачу розміру пенсії за вислугу років з 90% до 60 % відповідних сум грошового забезпечення.
Враховуючи вище зазначене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправним та скасування Рішення №951060833256 від 16.12.2020 року в частині зменшення відсоткового значення розміру пенсії з 90 до 60 відсотків від суми заробітку, що враховується для перерахунку пенсії та зобов`язання відповідача здійснити перерахунок та виплату пенсії за вислугою років ОСОБА_1 з розрахунку 90% від суми місячної заробітної плати, яка визначена у довідці Одеської обласної прокуратури №390 від 10.11.2020 року про розмір заробітної плати (грошового забезпечення), що враховується для перерахунку пенсій, з урахуванням раніше проведених виплат.    
Поряд з цим, щодо вимог про здійснення перерахунку пенсії без обмеження її максимальним розміром, колегія суддів зазначає наступне.
Так, відповідно до ст. 2 Закону України "Про заходи щодо законодавчого забезпечення реформування пенсійної системи" від 08.07.2011 № 3668-VI, який набув чинності 01.10.2011, максимальний розмір пенсії (крім пенсійних виплат, що здійснюються з Накопичувального пенсійного фонду) або щомісячного довічного грошового утримання (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною), призначених (перерахованих) відповідно до Митного кодексу України 92-15, законів України "Про державну службу" 3723-12, "Про прокуратуру" 1789-12, "Про статус народного депутата України" 2790-12, "Про Національний банк України" 679-14, "Про Кабінет Міністрів України" 2591-17, "Про дипломатичну службу" 2728-14, "Про службу в органах місцевого самоврядування" 2493-14, "Про судову експертизу"  4038-12, "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" 796-12, "Про державну підтримку засобів масової інформації та соціальний захист журналістів" 540/97-ВР, "Про наукову і науково-технічну діяльність" 1977-12, "Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб" 2262-12, "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" 1058-15, "Про пенсійне забезпечення" 1788-12, "Про судоустрій і статус суддів"  2453-17, Постанови Верховної Ради України від 13 жовтня 1995 року "Про затвердження Положення про помічника-консультанта народного депутата України" 379/95-ВР, не може перевищувати десяти прожиткових мінімумів, установлених для осіб, які втратили працездатність.
Слід зазначити, що Верховним Судом неодноразово здійснювався касаційний розгляд справ, де позивачами виступали особи, яким пенсії були призначені відповідно до  Закону України від 05.11.1991 №1789-XII "Про прокуратуру", а вимоги позовних заяв було звернуто до пенсійного органу стосовно неправомірності його дій та рішень щодо здійснення перерахунку такої пенсії із застосуванням обмеження її максимальним розміром, передбаченим статтею 86 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII "Про прокуратуру", в редакції зі змінами, внесеними Законами України від 24.12.2015 №911-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України", від 06.12.2016 №1774-VIII "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України" (постанови Верховного Суду від 22.05.2018 у справі №205/8204/16-а, від 03.04.2018 у справі №361/4922/17, від 02.05.2018 у справі №704/87/17, від 15.08.2018 у справі №161/9572/17, від 17.01.2019 у справі №161/713/17, від 15.05.2019 у справі №554/4191/17, від 21.11.2019 у справі №161/14321/16-а, від 21.05.2020 у справі №554/10510/16-а, від 28.10.2020 у справі №686/2428/16-а).
Розглядаючи вищевказані справи, Верховний Суд сформулював правову позицію, відповідно до якої положення норм чинного законодавства, якими обмежувався максимальний розмір пенсії, не визнавались у встановленому порядку Конституційним Судом України такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), отже, є чинними і підлягають виконанню. Тобто, на момент проведення перерахунку пенсії позивачам, наведеними положеннями встановлюються тимчасові обмеження розміру виплачуваної пенсії, які мають імперативний характер, неконституційними не визнавались, є чинними та обов`язковими до виконання органами Пенсійного фонду України. З огляду на наведене, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність у відповідача (відповідного територіального органу Пенсійного фонду України) законних підстав для здійснення виплати нарахованої пенсії без обмеження граничного розміру відповідно до статті 50-1 Закону України від 05.11.1991 №1789-XII "Про прокуратуру" (в редакції на час призначення пенсії), оскільки положення цієї статті втратили чинність.
В ухвалі від 04 лютого 2021 року по справі №400/6132/20 Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, вирішуючи питання щодо розгляду як зразкової справи стосовно застосування вимоги, яка передбачена частиною вісімнадцятою статті 86 Закону України від 14.10.2014 №1697-VII "Про прокуратуру", щодо максимального розміру пенсії до осіб, яким пенсія була призначена до встановлення у законодавстві зазначеної вимоги про максимальний розмір пенсії, звернув увагу, що відступу від вищенаведених правових позицій суду касаційної інстанції не відбувалось, а процесуальний закон не наділяє такими повноваженнями суд першої інстанції, в тому числі й Верховний Суд, при розгляді ним справи як зразкової.
Слід також зазначити, що колегія суддів не приймає до уваги доводи апелянта щодо існування позиції Верховного Суду, яка викладена у постанові від 12.11.2019 року по справі №360/1428/17, оскільки судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у постанові від 24 червня 2020 року (справа №580/234/19) дійшла висновку про необхідність відступу від неї.
Посилання апелянта (позивача) на порушення вимог     Конституції України     є безпідставними, адже відповідні положення законів не визнані неконституційними Конституційним Судом України, який до того ж у Рішенні від 26 грудня 2011 року № 20-рп/2011 вказав, що одним із визначальних елементів у регулюванні суспільних відносин у соціальній сфері є додержання принципу пропорційності між соціальним захистом громадян та фінансовими можливостями держави, а також гарантування права кожного на достатній життєвий рівень.
З урахуванням такого елемента принципу верховенства права, як пропорційність (розмірність) Конституційний Суд України зазначив, що передбачені законами соціально-економічні права не є абсолютними, а оскільки держава зобов`язана регулювати економічні процеси, встановлювати й застосовувати справедливі та ефективні форми перерозподілу суспільного доходу з метою забезпечення добробуту всіх громадян, то механізм реалізації цих прав може бути змінений державою, зокрема, через неможливість їх фінансового забезпечення шляхом пропорційного перерозподілу коштів з метою збереження справедливого балансу між інтересами окремих осіб і інтересами всього суспільства. При цьому зміна механізму нарахування певних видів соціальних виплат та допомоги є конституційно допустимою до тих меж, за якими ставиться під сумнів сама сутність змісту права на соціальний захист.
Суд апеляційної інстанції критично оцінює доводи апелянта, що встановлення обмеження граничного розміру пенсії нерозривно пов`язане із незмінністю первісно встановленого розміру пенсії у відсотках, оскільки такі доводи ґрунтуються на хибному тлумаченні апелянтом вимог матеріального права.
При цьому, доводи апелянта, що згідно із п. п. 1 та 2 Прикінцевих Положень Закону     України №911-VIII від 24 грудня 2015, цей Закон набирає чинності з 1 січня 2016 року та дія положень цього     Закону щодо визначення максимального розміру пенсії застосовується до пенсій, які призначаються починаючи з 1 січня 2016 року, не є обґрунтованими, оскільки обмеження граничного розміру пенсії позивача, у контексті обставин даної справи було введено Законом України від 02.03.2015 № 213-VIII, який жодних застережень з приводу застосування лише до пенсій, призначених з 1 січня 2016 року, не містить.
Крім того, що у рішеннях ЄСПЛ склалась стала практика, відповідно до якої у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. 
Зокрема, у справі «Серявін та інші проти України» (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58) зазначено, що національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін. Ще одне призначення обґрунтованого рішення полягає у тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищестоящою інстанцією (рішення у справі «Hirvisaari v. Finland», заява № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Зважаючи на вищевикладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції вірно встановив фактичні обставини справи, дослідив наявні докази, дав їм належну оцінку та прийняв законне та обґрунтоване рішення у відповідності з вимогами матеріального та процесуального права, при цьому доводи апеляційних скарг висновків суду не спростовують.
Відповідно до положень     статті 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи викладені обставини та з огляду на наведені положення законодавства, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а судове рішення без змін.
Враховуючи, що дана справа правомірно віднесена судом першої інстанції до категорії незначної складності та розглядалась за правилами спрощеного провадження, рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції, відповідно до ч.5 ст.328 КАС України, в касаційному порядку оскарженню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 308, 311, ст.315, ст.ст. 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційні скарги ОСОБА_1 , Головного управління Пенсійного фонду України в Одеській області залишити без задоволення.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 11 травня 2021 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених ст. 328 КАС України.
                                                        
                                                            Повний текст судового рішення виготовлений  27 липня 2021 року.

Головуючий:                                                                                                         О.В. Лук`янчук

Судді:                                                                                                                      А.І. Бітов

                                                                                                                                І. Г. Ступакоова