ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/1278/21 Справа № 205/4126/21 	  	Суддя у 1-й інстанції - Нощенко І. С. Суддя у 2-й інстанції - Коваленко  Н. В.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

03 серпня 2021 року                                                                м. Дніпро

Суддя-доповідач Дніпровського апеляційного суду Коваленко Н.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні за участі адвоката Ломакіна Володимира Володимировича в інтересах ОСОБА_1 , апеляційну скаргу адвоката Ломакіна Володимира Володимировича в інтересах ОСОБА_1 на постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2021 року, якою 
ОСОБА_1 , яка народилася  ІНФОРМАЦІЯ_1 у м. Дніпропетровську, громадянку України, проживаючу за адресою: АДРЕСА_1 , 
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, -
В С Т А Н О В И В :
Постановою Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2021 року ОСОБА_1 визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у виді попередження.
Цією ж постановою з ОСОБА_1 стягнуто судовий збір у сумі 454 гривень.
Згідно оскаржуваної постанови, громадянка ОСОБА_1 , належним чином не виконує батьківські обов`язки по вихованню малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишає дитину без свого нагляду, яка 13 травня 2021 року близько 11 години 08 хвилин, знаходилася в дворі будинку за місцем мешкання без супроводу дорослих, внаслідок чого була викликана поліція.
Не погоджуючись з вказаним рішенням, захисник Ломакін В.В. в інтересах ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати, провадження у справі щодо ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 184 КУпАП закрити на підставі п. 1 ст. 247 КУпАП.
В якості доводів поданої скарги апелянт посилається на те, що постанова є незаконною, необґрунтованою, винесеною з порушенням норм матеріального і процесуального права, зокрема порушення права на захист.
Звертається увага на те, що ОСОБА_1 залишила свою доньку на догляд бабусі, яку донька слухається. Після повернення додому дізналася, що сусідка з якою давно без вагомих причин виникли неприязні стосунки викликала поліцію, оскільки донька ОСОБА_1 була на вулиці без її нагляду. 
Сторона захисту наголошує в апеляційній скарзі й на тому, що у протоколі не зазначено суті адміністративного правопорушення, а саме наявності конкретних обставин, які б вказували на невиконання ОСОБА_1 свої батьківських обов`язків щодо малолітньої дитини та не вказано від яких саме передбачених законом батьківських обов`язків, з посиланням на норму закону, ухиляється ОСОБА_1 ..
У даній справі, за твердженням адвоката, не вказано, які саме неправомірні дії ОСОБА_1 вказують на її ухилення від батьківських обов`язків.
Крім того, у скарзі зазначається на відсутності належних доказів винуватості ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення, яке їй закидається. 
В суді апеляційної інстанції захисник в інтересах ОСОБА_1 підтримав апеляційну скаргу, просив її задовольнити. 
Суд апеляційної інстанції, вислухавши думку захисника в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, вивчивши матеріали справи, перевіривши законність та обґрунтованість постанови суду в межах апеляційної скарги, дійшов такого висновку.
Відповідно до положень ст. 1 КУпАП, завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення є охорона прав і свобод громадян, власності, конституційного ладу України, прав і законних інтересів підприємств, установ і організацій, встановленого правопорядку, зміцнення законності, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством.
       У відповідності до ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності, а згідно ст. 9 цього Кодексу адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 268 КУпАП, справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи, а згідно ст. 248 цього Кодексу розгляд справи про адміністративне правопорушення здійснюється на засадах рівності перед законом і судом, який розглядає справу.
Разом з тим, матеріалами справи підтверджено, що суд першої інстанції розглянув справу за відсутності сторони захисту, незважаючи на заяву захисника, який просив суд відкласти судове засідання з 08.07.2021 на іншу дату, через неможливість з`явитися у судове засідання, з поважних причин.
Така загальна засада судочинства як рівність всіх учасників судового процесу перед законом і судом забезпечує гарантії доступності правосуддя та реалізації права на судовий захист, закріпленого в ч. 1 ст. 55 Конституції України. 
Ця засада є похідною від загального принципу рівності громадян перед законом, визначеного ч. 1 ст. 24 Основного Закону, і стосується, зокрема, сфери судочинства. Рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом передбачає єдиний правовий режим, який забезпечує реалізацію їхніх процесуальних прав (ст. 129 Конституції України, розділ I Закон України «Про судоустрій і статус суддів»).
За таких обставин, судом першої інстанції не був дотриманий конституційний принцип, що «ніхто не може бути обмежений у праві на доступ до правосуддя, яке охоплює можливість особи ініціювати судовий розгляд та брати безпосередньо участь у судовому процесі, або позбавлений такого права», який також знайшов своє закріплення і формулювання у рішенні Конституційного Суду України від 12.04.2012 № 9-рп/2012 (справа про рівність сторін судового процесу). 
Принцип рівності сторін у процесі – у розумінні «справедливого балансу» між сторонами – вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (рішення ЄСПЛ у справах «Домбо Бехер Б.В. проти Нідерландів» від 27.10.1993, заява № 14448/88, п. 33); «Анкерль проти Швейцарії» від 23.10.1996, заява № 17748/91, п. 38).
Аналогічною є і усталена судова практика ЄСПЛ у справах щодо України, коли неодноразово був застосований «принцип рівності», зокрема у п. п. 26 і 29 рішення від 15.05.2008 у справі «Надточій проти України», заява № 7460/03), згідно якої «принцип рівності сторін – один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду – передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом» (див., інші рішення та mutatis mutandis, «Кресс проти Франції» заява № 39594/98, п.72, 2001-VI; «Ф.С.Б. проти Італії», рішення від 28.08.1991, заява серія A № 208-B, п.33; «Т. проти Італії», рішення від 12.10.1992, заява серія A № 245-C, п.26; «Кайя проти Австрії», заява № 54698/00, рішення від 08.06.2006, п. 28). 
ЄСПЛ у своїх рішеннях дійшов висновку, що у провадженні, яке розглядається, важливі процесуальні гарантії були відсутні та що ці процесуальні недоліки, у світлі обставин справи, були достатньо серйозними, щоб піддати сумніву справедливість провадження. Відповідно було порушення п. 1 ст. 6 Конвенції.
Враховуючи вказані вище фактичні обставини справи у взаємозв`язку з положеннями процесуальних норм національного законодавства та прецедентної судової практики ЄСПЛ, й виходячи із засад судочинства, в тому числі і з принципу верховенства права, апеляційний суд вважає, що судом першої інстанції були істотно порушені права та законні інтереси ОСОБА_1 внаслідок чого судове рішення підлягає безумовному скасуванню через порушення судом норм процесуального права.
Доводи про неповноту судового розгляду, викладені в апеляційній скарзі, є частково обґрунтованими. 
Відповідно до вимог ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП, суд зобов`язаний повно, всебічно та об`єктивно з`ясувати всі обставини справи, встановити чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна особа у його вчиненні, дослідити наявні у справі докази, дати їм належну правову оцінку і в залежності від встановленого, прийняти мотивоване законне рішення.
Аналізом матеріалів справи встановлено, що суд, в порушення вищезазначених вимог закону, належним чином не з`ясував обставини справи, оскільки викладені в постанові висновки суду про винуватість ОСОБА_1 , є неспроможними. 
Так, визнаючи ОСОБА_1 винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП, суд першої інстанції посилався, зокрема, на протокол про адміністративне правопорушення серії ВАБ 484798 від 17.05.2021.
Виходячи із значених у ньому обставин, ОСОБА_1 належним чином не виконує батьківські обов`язки по вихованню малолітньої доньки ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , залишає дитину без свого нагляду, яка 13 травня 2021 року близько 11 години 08 хвилин, знаходилася в дворі будинку за місцем мешкання без супроводу дорослих, внаслідок чого була викликана поліція.
Адміністративна відповідальність настає за ч. 1 ст. 184 КУпАП, у разі ухилення батьків або осіб, які їх замінюють, від виконання передбачених законодавством обов`язків щодо забезпечення необхідних умов життя, навчання та виховання неповнолітніх дітей.
Умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність в її діях складу адміністративного правопорушення. Склад адміністративного правопорушення – це сукупність встановлених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак, що характеризують діяння як адміністративне правопорушення (проступок). До складу адміністративного правопорушення входять ознаки, які характеризують об`єкт, об`єктивну і суб`єктивну сторони та суб`єкта правопорушення.
Враховуючи диспозицію викладеної норми закону, зазначені у фабулі протоколу дії ОСОБА_1 не утворюють самі по собі склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП. 
Судом першої інстанції залишено поза увагою те, що у протоколі не в повному обсязі викладено суть адміністративного правопорушення, яка б відповідала диспозиції ч. 1 ст. 184 КУпАП, а також відсутні в достатньому обсязі належні та допустимі докази на підтвердження обставин правопорушення, викладених у протоколі, зокрема, що позбавляє можливості встановити факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення та наявність в її діях складу правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 184 КУпАП.
Отже, місцевий суд в порушення ст. 280 КУпАП, дійшов передчасного висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, оскільки, у відповідності до ст. 278 КУпАП, при підготовці до розгляду мав вирішити чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення. 
Згідно вимог ч. 1 ст. 256 КУпАП, у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по батькові особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення); місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення; нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення; прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є; пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; інші відомості, необхідні для вирішення справи. Якщо правопорушенням заподіяно матеріальну шкоду, про це також зазначається в протоколі.
Однак, при вивченні матеріалів справи встановлено, що в порушення вимог ч. 1 ст. 256 КУпАП, фабула правопорушення, викладена в протоколі, взагалі не містить місця вчинення цього правопорушення, проте суд залишив цю обставину поза увагою і фактично визнав ОСОБА_1 винуватою за ч. 1 ст. 184 КУпАП за обставин викладених у протоколі. 
Разом з цим, апеляційним переглядом справи встановлено, що суд, окрім як на протокол, у якості доказів підтвердження винуватості ОСОБА_1 послався на її письмові пояснення, які наявні у копії та не засвідчені належним чином.
Відповідно до ст. 62 Конституції України, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь. 
З огляду на сукупність встановлених обставин, суд апеляційної інстанції, дослідивши наявні у справі докази приходить до висновку про недоведеність поза розумним сумнівом винуватості ОСОБА_1 та наявності в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 173-2 КУпАП.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, за обставин відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
За таких обставин, апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а постанова суду скасуванню, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення.                 Керуючись ст. ст. 247, 294 КУпАП, апеляційний суд, -
П О С Т А Н О В И В:
Апеляційну скаргу адвоката Ломакіна Володимира Володимировича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити.
Постанову Ленінського районного суду м. Дніпропетровська від 08 липня 2021 року, щодо ОСОБА_1 , скасувати, а провадження у справі про адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 184 КУпАП, закрити, на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку із відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського
апеляційного суду Н.В. Коваленко