справа № 357/5934/20                                        головуючий у суді І інстанції Цуранов А.Ю.
провадження № 22-ц/824/10973/2021              суддя-доповідач у суді ІІ інстанції Фінагеєв В.О.

П О С Т А Н О В А
Іменем України
11 серпня 2021 року                                                                                     м. Київ
Київський апеляційний суд 
у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Головуючого судді Фінагеєва В.О., 
суддів Кашперської Т.Ц., Яворського М.А.,
  за участю секретаря Владімірової К.О.,
 
розглянувши в судовому засіданні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 , поданою представником ОСОБА_2 , на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору процентної грошової позики недійсним, -
В С Т А Н О В И В:
 
У червні 2020 року ОСОБА_3  звернувся до суду з позовом та просив визнати недійсним договір процентної грошової позики від 29 жовтня 2016 року, укладений між ним та ОСОБА_1 .
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у 2019 році ОСОБА_1 звернувся до позивача з вимогою про стягнення заборгованості за договором позики від 29 жовтня 2016 року. Згідно зазначеного договору ОСОБА_1 зобов`язався надати ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 80 000 доларів США строком на 6 місяців, остаточна дата повернення - 29 квітня 2017 року. Позивач зазначає, що не підписував зазначений договір позики, а про його існування дізнався лише в 2019 році, коли відповідач звернувся з вимогою повернення коштів. 
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2021 рокупозов ОСОБА_3 задоволено. Вирішено питання про розподіл судових витрат. 
В апеляційній скарзі ОСОБА_1  просить скасувати рішення суду першої інстанції через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, недоведеність обставин, які суд вважав встановленими, порушення норм процесуального права та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову. 
В обґрунтування доводів апеляційної скарги відповідач зазначає, що висновок експерта викликає сумніви в його правильності та достовірності. Сама експертиза проведена з грубим порушенням порядку проведення експертних досліджень. Комплексна експертиза проводиться не менше як двома експертами різних галузей знань. У висновку експерта містяться протиріччя. 
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_3 зазначає, що відповідач не заперечував проти проведення експертизи, яка була призначена ухвалою суду, та ухвалу не оскаржував. Будь-яких порушень під час проведення експертизи не було, так як експерт має право одноособово проводити комплексну судову почеркознавчу експертизу та судову технічну експертизу документів, так як він володіє спеціальними знаннями. Експертом при здійсненні експертизи було досліджено усі надані зразки підпису ОСОБА_3 . Однак, узагальнюючи проведені дослідження, експерт відобразив для порівняння один із взятих та досліджених зразків підпису ОСОБА_3 , який в більшій мірі містив інформацію щодо вирішення поставленого перед експертом питання.   
Перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити, виходячи з наступного. 
Відповідно до ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтвердженими тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судом встановлено, що згідно з наданим суду договором процентної грошової позики від 29 жовтня 2016 року він був укладений між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 . Згідно з зазначеним договором ОСОБА_1 зобов`язується надати ОСОБА_3 грошові кошти в сумі 80 000 доларів США строком на 6 місяців, остаточною датою повернення коштів є 29 квітня 2017 року (а.с.7).
Згідно з розпискою від 29 жовтня 2016 року ОСОБА_3 отримав грошові кошти в сумі 80 000 доларів США від ОСОБА_1 у відповідності до п. 2.1 договору процентної грошової позики від 29 жовтня 2016 року.
Відповідно до висновку експерта Київського науково-дослідного експертно-криміналістичного центру МВС України Юрія Соха від 03 грудня 2020 року № КСЕ-19/111-20/48733: 1) підпис від імені ОСОБА_3 у договорі процентної грошової позики від 29 жовтня 2016 року, вірогідно виконано не ОСОБА_3 , а іншою особою; 2) підпис від імені ОСОБА_3 у розписці від 29 жовтня 2016 року, виконано не ОСОБА_3 , а іншою особою; 3) встановити послідовність в якій виконувався підпис від імені ОСОБА_3 та друкований текст у договорі процентної грошової позики від 29 жовтня 2016 року, не виявилось можливим, у зв`язку з відсутністю достатньої кількості місць перетину штрихів вищезазначених реквізитів; 4) ознак внесення змін до первинного змісту шляхом підчистки, дописки, травлення, додруковування не встановлено у договорі процентної грошової позики від 29 жовтня 2016 року, укладеному між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 (а.с.87).
Ухвалюючи рішення про задоволення позову, суд першої інстанції виходив з того, що підпис від імені ОСОБА_3 у договорі процентної грошової позики від 29 жовтня 2016 року вірогідно виконано не ОСОБА_3 , а іншою особою. Підпис від імені ОСОБА_3 у розписці від 29 жовтня 2016 року виконано не ОСОБА_3 , а іншою особою. 
Однак, апеляційний суд не може погодитися з висновками суду першої інстанції з наступних підстав.
Згідно з статтею 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до частини 1 статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Положеннями статті 639 ЦК України передбачено, що договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлена письмова форма, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами.
Відповідно до ч. ч. 1, 3 ст. 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою - третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу. Якщо недійсність правочину прямо не встановлена законом, але одна із сторін або інша заінтересована особа заперечує його дійсність на підставах, встановлених законом, такий правочин може бути визнаний судом недійсним (оспорюваний правочин).
Відповідно до статті 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості.
Звертаючись до суду з позовом про визнання договору недійсним, ОСОБА_3 вказував на те, що такий договір він не підписував. Під час розгляду справи у суді було проведено експертизу та у висновку експерта зазначено, що підпис від імені ОСОБА_3 у договорі процентної грошової позики від 29 жовтня 2016 року, вірогідно виконано не ОСОБА_3 , а іншою особою. 
У даному випадку висновок експерта про вірогідність підписання договору певною особою правового значення для вирішення зазначеної справи не має, оскільки не підтверджує і не спростовує обставини, які підлягають доказуванню в межах заявлених позовних вимог.
Фактично висновок експерта в частині вірогідності підписання договору позивачем означає, що зазначений договір як міг бути підписаний ОСОБА_3 , так і не міг бути підписаний ним. 
Отже, зазначений висновок ніяким чином не підтверджує факту не підписання договору ОСОБА_3 , а, відтак, висновки суду першої інстанції в цій частині на вимогах закону не ґрунтуються  і не відповідають фактичним обставинам справи.
Також суд першої інстанції, задовольняючи позовні вимоги з зазначених позивачем підстав, не звернув уваги, що не підписання договору будь-якою стороною за жодних умов не може бути підставою до визнання його недійсним.
Зазначений висновок викладений в постанові Великої Палати Верховного Суду у справі № 145/2047/16-ц, згідно з яким  правочин, який не вчинено (договір, який не укладено (не підписано)), не підлягає визнанню недійсним.
 Оскільки позивач вважає, що він не підписував оспорюваного договору, останній є неукладеним і може бути визнаний таким за наявності відповідних позовних вимог та відповідних доказів.
У той же час, з позовними вимогами про визнання договору не укладеним позивач до суду не звертався і питання чинності договору з зазначених підстав не є предметом розгляду у даній справі.
В апеляційній скарзі відповідач посилається на допущення грубих порушень під час проведення експертизи.
Разом з тим, висновок експерта не впливає на вирішення спору по суті у даній справі, оскільки не містить відомостей щодо обставин, з якими позивач пов`язував свої вимоги.  
За таких обставин, рішення суду першої інстанції у силу вимог ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню через неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду обставинам справи з прийняттям постанови по суті вимог позивача.  
Згідно з ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
При подачі апеляційної скарги сплаті підлягав судовий збір у розмірі 1 261 грн. 80 коп., який було сплачено відповідачем. Оскільки апеляційний суд приходить до висновку про задоволення апеляційної скарги сплачений відповідачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з позивача.
На підставі викладеного та керуючись статтями 374, 376, 381, 382-384 ЦПК України, апеляційний суд, -   
 
П О С Т А Н О В И В:
          
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , подану представником ОСОБА_2 задовольнити.
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 25 травня 2021 року скасувати та прийняти постанову.
У задоволенні позову  ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання договору процентної грошової позики недійснимвідмовити. 
Стягнути з ОСОБА_3 , проживаючого по АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , проживаючого по АДРЕСА_2 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , судовий збір у розмірі 1 261 (одна тисяча двісті шістдесят одна) гривня, 80 копійок.     
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Повне судове рішення складено 12 серпня 2021 року.

Головуючий                                                                     Фінагеєв В.О.
 
Судді                                                                                           Кашперська Т.Ц.
                                                                
Яворський М.А.