Ухвала
 
15 вересня 2021 року
м. Київ
 
справа № 204/8885/19
 
провадження № 61-14347ск21
 
Верховний Суд у складі судді Касаційного цивільного суду Осіяна О. М. розглянув касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Колонтая Юрія Юрійовича на постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 27 липня 2021 року у справі за  позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа - Солонянська державна нотаріальна контора Дніпропетровської області, про визнання права на обов`язкову частку у спадщині та визнання свідоцтва про право на спадщину за заповітом недійсним,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У грудні 2019 року ОСОБА_2 звернувся до суду з зазначеним вище позовом. 
 
Рішенням Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2021 року у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовлено.
 
Постановою Дніпропетровського апеляційного суду від 27 липня 2021 року апеляційну скаргу представника ОСОБА_2 - ОСОБА_3 задоволено. 
Рішення Солонянського районного суду Дніпропетровської області від 25 лютого 2021 року скасовано й ухвалено нове судове рішення, яким позов ОСОБА_2 задоволено. Визнано за ОСОБА_2 право на обов`язкову частку у спадщині після померлої ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 у розмірі 1/4 частини спадкового майна, а саме: земельної ділянки площею 7,9642 га в межах згідно з планом, яка передана для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, розташовану на території Новопокровської селищної ради Солонянського району Дніпропетровської області, кадастровий номер 1225055400:01:052:0001; депозиту, договір № SAMDN26000727368757, поточний рахунок - НОМЕР_1 , відкритий 23 липня 2012 року у ПАТ КБ «ПриватБанк»; поточний рахунок №  НОМЕР_2 , що відкритий 20 травня 2014 року в ПАТ КБ «ПриватБанк». Визнано недійсними свідоцтва про право на спадщину за заповітом, що видані 01 квітня 2016 року за реєстровим № 1-562 та 17 травня 2016 року за реєстровим № 1-934 державним нотаріусом Солонянської державної нотаріальної контори Супруненко А. М., в 1/4 частині вказаного спадкового майна. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
У серпні 2021 року представник  ОСОБА_1 - адвокат Колонтай Ю. Ю. подав засобами поштового зв`язку до Верховного Суду касаційну скаргу, що надійшла 26 серпня 2021 року, в якій, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права, заявник просить оскаржуване судове рішення скасувати й ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_2 відмовити.
 
Подана касаційна скарга не може бути прийнята судом касаційної інстанції до розгляду та вирішено питання про відкриття касаційного провадження з огляду на наступне.
 
Частиною другою статті 389 ЦПК України визначено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
 
У пункті 5 частини другої статті 392 ЦПК України передбачено, що у  касаційній скарзі повинно бути зазначено підставу (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав).
 
Так, у разі подання касаційної скарги на підставі пункту 1 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається постанова Верховного Суду, в якій викладено висновок про застосування норми права у подібних правовідносинах, що не був врахований в оскаржуваному судовому рішенні. У випадку подання касаційної скарги на підставі пункту 2 частини другої статті 389 цього Кодексу в касаційній скарзі зазначається обґрунтування необхідності відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду.
 
Отже, касаційна скарга представника  ОСОБА_1 - адвоката Колонтая Ю. Ю. не відповідає зазначеним вище вимогам закону. 
 
Так, заявник узагальнено посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, проте не зазначає конкретні обов`язкові підстави касаційного оскарження, визначені частиною другою статті 389 ЦПК України, що унеможливлює розгляд питання про відкриття касаційного провадження. 
 
У зв`язку із наведеним, заявнику необхідно надати до суду касаційної інстанції виправлену касаційну скаргу із зазначенням підстав (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбачених (передбаченої) статтею 389 цього Кодексу підстави (підстав); надати копії касаційної скарги з доданими до неї документами відповідно до кількості учасників справи. 
 
Згідно з частиною другою статті 393 ЦПК України у разі, якщо касаційна скарга оформлена з порушенням вимог, встановлених статтею 392 цього Кодексу, застосовуються положення статті 185 цього Кодексу, про що суддею постановляється відповідна ухвала.
 
Керуючись статтями 185, 389, 392, 393 ЦПК України,
 
УХВАЛИВ:
 
Касаційну скаргу представника  ОСОБА_1 - адвоката Колонтая Юрія Юрійовича на постанову Дніпропетровського апеляційного суду від 27 липня 2021 року залишити без руху. 
 
Надати для усунення зазначених вище недоліків касаційної скарги місячний строк, але який не може перевищувати десяти днів з дня вручення цієї  ухвали.  
 
У разі невиконання у встановлений строк вимог цієї ухвали касаційна скарга вважатиметься неподаною та буде повернута заявникові.  
  
Ухвала оскарженню не підлягає.
 
Суддя                                                                                                        О. М. Осіян