ПІВНІЧНО-ЗАХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
33001 , м. Рівне,  вул. Яворницького, 59

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
10 серпня 2021 року                                                                              Справа № 918/1195/20 

Північно-західний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
Головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Гудак А.В. ,  суддя Мельник О.В. 

секретар судового засідання Дика А.І. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Рівненської області від 20.04.2021 у справі №918/1195/20 (суддя Романюк Ю.Г.)
за позовом Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" 
про стягнення 10 624 403,52 грн.

за участю представників сторін:
позивача - Незнамова Т.О.
відповідача - Бабій В.В.

ВСТАНОВИВ:

 Рішенням Господарського суду Рівненської області від 20.04.2021 у справі №918/1195/20 позов Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" - задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 7 540 942 грн. 91 коп. - основного боргу, 1 184 876,70 грн. 70 коп. - пені, 436 896 грн. 86 коп. - 3% річних, 276 810 грн. 34 коп. -  інфляційних втрат та 159 366 грн. 05 коп. -  судового збору. У задоволенні позову в частині стягнення пені в розмірі 1 184 876 грн. 70 коп.  -  відмовлено.
Не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій просить суд скасувати рішення Господарського суду Рівненської області від 20.04.2021 у справі №918/1195/20 в частині стягнення на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 1 184 876 грн. 70 коп. пені  та ухвалити в цій частині нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог про стягнення 1 184 876 грн. 70 коп. пені.
Зазначає, що під час розгляду справи № 918/1195/20 в Господарському суді Рівненської області заперечення ТОВ "Рівнетеплоенерго" проти позову НАК "Нафтогаз України", зводилися до необхідності  зменшення пені на підставі ст. 233 ГК України і ч. з ст. 551 ЦК України до 0,00 грн., оскільки ТОВ "Рівнетеплоенерго": 1) є об`єктом критичної інфраструктури, що має стратегічне значення і залишається практично єдиним постачальником тепла у місті Рівному; 2) не є кінцевим споживачем природного газу; 3) перебуває у скрутному майновому становищі, в той час як НАК "Нафтогаз України" протягом 2016 - 2019 років є прибутковим підприємством; 4) частково погасило свою заборгованість; 5) здійснювало розрахунки за поставлений природний газ з рахунку зі спеціальним режимом використання, на розподіл коштів з якого ТОВ "Рівнетеплоенерго" не могло впливати (нормативи перерахування грошових коштів з цього рахунку визначалися не підприємством теплових мереж, а Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг); 6) є орендарем котелень, теплопунктів та цілісного майнового комплексу, за оренду яких ТОВ "Рівнетеплоенерго" має борг; 7) несвоєчасно отримувало з державного бюджету виплату державних пільг і житлових субсидій.
Посилається на довідку № 04-05/3412/3415 від 14.12.2020 і доводить про заборгованість споживачів перед ТОВ "Рівнетеплоенерго".

Скаржник посилається на ч. 1 ст. 233 ГК України і доводить, що матеріали справи не містять доказів, які б свідчили про погіршення фінансового стану, ускладнення в господарській діяльності чи завдання НАК "Нафтогаз України" збитків саме в результаті порушення ТОВ "Рівнетеплоенерго" умов Договору постачання природного газу.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.06.2021 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою  Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на рішення Господарського суду Рівненської області від 20.04.2021 у справі №918/1195/20; розгляд апеляційної скарги призначено на 10.08.2021 р. об 14:45 год. Запропоновано позивачу у строк до 09.07.2021 надати суду обґрунтований відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому статтею 263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів учасникам справи. Також роз`яснено сторонам по справі право участі особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції згідно з правилами статті 197 Господарського процесуального кодексу України. Таке клопотання (заява) може бути подано не пізніш як за п`ять днів до відповідного судового засідання.
Також, не погоджуючись з прийнятим судом першої інстанції рішенням, Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" звернулось до Північно-західного апеляційного господарського суду із апеляційною скаргою в якій просить суд поновити Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Рівненської області від 20.04.2021 у справі №918/1195/20; рішення Господарського суду Рівненської області від 20.04.2021 у справі №918/1195/20 в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення пені у розмірі 1 184 876 грн. 70 коп. - скасувати. Прийняти нове рішення в цій частині, яким позовні вимоги про стягнення пені у розмірі 1 184 876 грн. 70 коп., у стягненні яких було відмовлено, - задоволити.
Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" не погоджується з рішенням Господарського суду Рівненської області від 20.04.2021 щодо часткового задоволення позовних вимог у зв`язку зі зменшенням судом розміру пені на 50% до 1 184 876,70 грн., вважає, що рішення прийняте з порушенням норм матеріального права, зокрема ст.233 Господарського кодексу України, ст.ст. 549-552, 599, 625 Цивільного кодексу України, та процесуального, ст.ст. 236 та 238 Господарського процесуального кодексу України, без дослідження усіх істотних обставин справи та підлягає скасуванню в цій частині.
Вважає, що суд першої інстанції не мав права застосовувати до спірних правовідносин ст.233 ЦК України, не з`ясувавши всіх обставин, з`ясування яких передбачене даною нормою. Рішення суду не містить жодного покликання на будь-які докази, які б підтверджували скрутне матеріальне становище відповідача по справі. Саме по собі покликання на таке скрутне фінансове/матеріальне становище не є безумовною підставою для зменшення пені на підставі положень ст.233 ГК України та ч.3 ст.551 ЦК України.
Також місцевим господарським судом не було з`ясовано, чи були заподіяні позивачу збитки неналежним виконанням відповідачем зобов`язання, а також не було оцінено розмір таких збитків.
Зазначає, що несвоєчасність оплати контрагентів прямо перешкоджає виконанню покладених на позивача державою обов`язків, погіршує фінансове становище, впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 11.06.2021 поновлено Акціонерному товариству "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" строк на апеляційне оскарження рішення Господарського суду Рівненської області від 20.04.2021 у справі №918/1195/20. Відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Рівненської області від 20.04.2021 у справі №918/1195/20. Розгляд апеляційної скарги призначено на 10.08.2021 об 14:45год. Запропоновано відповідачу у строк до 09.07.2021 надати суду обґрунтований відзив на апеляційну скаргу, в порядку передбаченому статтею 263 ГПК України та докази надсилання копії відзиву та доданих до нього документів іншим учасникам справи. Роз`яснено сторонам по справі право участі особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції згідно з правилами статті 197 Господарського процесуального кодексу України. 
Матеріалами справи стверджується, що ухвали суду від 11.06.2021 отримані учасниками справи, що підтверджується повідомленнями про вручення поштових відправлень.
Ухвалою Північно-західного апеляційного господарського суду від 09.08.2021 прийнято апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Рівненської області від 20.04.2021 у справі №918/1195/20 до провадження колегію суддів у складі: головуючий суддя Розізнана І.В., суддя Мельник О.В., суддя Гудак А.В.
У судовому засіданні,  яке проводилось в режимі відеоконференції за клопотаннями сторін, представники позивача і відповідача підтримали доводи своїх апеляційних скарг з підстав викладених у них.
Відповідно до ст. ст. 269, 270 ГПК України апеляційна інстанція переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Дослідивши матеріали справи та обставини на предмет повноти їх встановлення, надання їм судом першої інстанції належної юридичної оцінки, вивчивши доводи апеляційних скарг, стосовно дотримання норм матеріального і процесуального права судом першої інстанції, заслухавши пояснення представників позивача та відповідача, колегія суддів Північно-західного апеляційного господарського суду дійшла наступного висновку.
Під час дослідження матеріалів справи апеляційним судом встановлено наступне.
03 жовтня 2018 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" (далі – Постачальник, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" (надалі – Споживач, відповідач) було укладено Договір № 7344/18-КП-28 постачання природного газу (далі – Договір, т. 1, а.с. 17 -25), за умовами якого, Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві у 2018 році природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього Договору. 
В подальшому 23.10.2018, 27.10.2018, 05.11.2018, 29.11.2018, 18.03.2019, 20.03.2019, 29.03.2019 та 24.04.2019 сторони уклали додаткові угоди №1-8 (т. 1, а.с. 26-44).
Відповідно до п. 1.2. Договору природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.
Згідно з п. 2.1. Договору постачальник передає Споживачу з 01 жовтня 2018 року по 17 жовтня 2018 року (включно) природний газ обсягом до 70,000 тис. куб. метрів.
Додатковою угодою №1 пункт 2.1 викладено у наступній редакції: постачальник передає Споживачу з 01 жовтня 2018 року по 26 жовтня 2018 року (включно) природний газ обсягом до 135,000 тис. куб. метрів.
Додатковою угодою №2 пункт 2.1 викладено у наступній редакції: постачальник передає Споживачу з 01 жовтня 2018 року по 31 жовтня 2018 року (включно) природний газ обсягом до 150,000 тис. куб. метрів.
Додатковою угодою №3 пункт 2.1 викладено у наступній редакції: постачальник передає Споживачу з 01 листопада 2018 року по 30 листопада 2018 року (включно) природний газ обсягом до 540,000 тис. куб. метрів.
Додатковою угодою №4 пункт 2.1 викладено у наступній редакції: постачальник передає Споживачу з 01 жовтня 2018 року по 30 квітня 2019 року (включно) природний газ обсягом до 4 744,654 тис. куб. метрів.
Додатковою угодою №6 пункт 2.1 викладено у наступній редакції: постачальник передає Споживачу з 01 жовтня 2018 року по 30 квітня 2019 року (включно) природний газ обсягом до 4 534,161 тис. куб. метрів.
Додатковою угодою №8 пункт 2.1 викладено у наступній редакції: постачальник передає Споживачу в квітні 2019 року природний газ обсягом до 294,717 тис. куб. метрів.
Пунктом 3.7. Договору встановлено, що приймання-передача природного газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці постачання, оформлюється актом приймання-передачі газу. Обсяг використання природного газу споживачем у відповідному місяці поставки встановлюється шляхом складання добових обсягів, визначених на підставі показів комерційного вузла/вузлів обліку газу.
Додатковою угодою №4 пункти 1 - 12 викладено у наступній редакції, а саме приймання - передачі газу, переданого Постачальником Споживачеві у відповідному місяці постачання, оформляється актом приймання-передачі газу. Споживач в акті приймання - передачі природного газу, зазначає той обсяг, який був фактично використаний Споживачем у відповідному розрахунковому періоді для потреб, зазначених в п. 1.2 цього Договору         (п. 3.8, 3.8.1 Договору).
Відповідно до п.п. 5.2., 5.4. договору ціна за 1 000 куб.м. газу за цим договором на дату його укладення становить 7 907,20 гривень, крім того податок на додану вартість - 20%. Усього до сплати разом з ПДВ – 9 488,64 грн. Загальна сума вартості природного газу за цим договором складається із сум вартості місячних поставок природного газу .
Додатковою угодою №4 пункти 1 - 12 викладено у наступній редакції, а саме  ціна за 1 000 куб.м. газу за цим договором становить 6 235,51 гривень, крім того податок на додану вартість - 20%. Усього до сплати разом з ПДВ – 7 482,61,64 грн. Загальна вартість цього Договору дорівнює вартості фактично використаного за цим Договором природного газу      (п. 4.2, 4.3. Договору).
Відповідно до п. 6.1. Договору оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний рахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу. 
Додатковою угодою №4 пункти 1 - 12 викладено у наступній редакції, а саме оплата за природний газ здійснюється споживачем виключно коштами шляхом 100-відсоткової поточної оплати протягом місяця поставки природного газу. Остаточний рахунок за фактично переданий природний газ здійснюється до 25 числа (включно) місяця, наступного за місяцем поставки газу (п. 5.1 Договору). 
Відповідно до пунктів 8.1, 8.2. Договору, за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань сторони несуть відповідальність згідно з чинним законодавством України, а також цим договором. У разі прострочення споживачем оплати згідно пункту 6.1. цього договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день його прострочення . 
Додатковою угодою №4 пункти 1 - 12 викладено у наступній редакції, а саме за невиконання або неналежне виконання договірних зобов`язань за цим Договором Сторони несуть відповідальність у випадках, передбачених законодавством і цим Договором. У разі прострочення споживачем оплати згідно пунктів 5.1, 5.6 цього Договору він зобов`язується сплатити постачальнику, крім суми заборгованості, пеню у розмірі подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який нараховується пеня, розраховану від суми простроченого платежу за кожний день його прострочення (п. п. 7.1, 7.2. Договору). 
Вказаний Договір та додаткові угоди підписані повноважними представниками сторін та скріплені відбитками печаток останніх.
На виконання умов Договору Постачальник передав Споживачу у власність природний газ на загальну суму 32 986 481,84 грн., що підтверджується актами приймання-передачі природного газу, а саме: актом приймання-передачі природного газу від 31.10.2018 на суму 803 251,33 грн.; актом приймання-передачі від 30.11.2018 на суму 4 554 710,82 грн.; актом приймання-передачі від 31.12.2018 на суму 6 522 203,78 грн.; актом приймання-передачі від 31.01.2019 на суму 8 164 696,98 грн.; актом приймання-передачі від 28.02.2019 на суму 5 586 129,02 грн.; актом приймання-передачі від 31.03.2019 на суму 5 200 639,82 грн.; актом приймання-передачі від 30.04.2019 на суму 2 154 850,09 грн., які оформлені належним чином та підписані уповноваженими представниками сторін і скріплені печатками постачальника та споживача без зауважень та заперечень (т. 1, а.с. 55-61).
Позивач звернувся до Господарського суду Рівненської області з позовом про стягнення 7 540 942 грн. 91 коп. боргу, оскільки оплату за переданий газ відповідач здійснював несвоєчасно та не виконав зобов`язання у визначений Договором строк, чим порушив умови господарського зобов`язання, зокрема, вимоги пункту 6.1 Договору, а з урахуванням Додаткової угодою №4 - пункту 5.1 Договору. Також, у зв`язку із порушенням відповідачем термінів виконання грошових зобов`язань за договором поставки природного газу, позивачем, заявлено до стягнення 2 369 753,41 грн. – пені, 3% річних в розмірі 436 896,86 грн. та 276 810,34 грн.  інфляційних втрат згідно долученого розрахунку (т. 1, а.с. 45-54).
Господарський суд Рівненської області відповідно до оскаржуваного рішення частково задоволив позов, стягнув з Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" на користь Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" 7 540 942 грн. 91 коп. - основного боргу, 1 184 876,70 грн. 70 коп. - пені, 436 896 грн. 86 коп. - 3% річних, 276 810 грн. 34 коп. -  інфляційних втрат. Відмовив у  задоволенні позову в частині стягнення пені в розмірі 1 184 876 грн. 70 коп. Скаржники Акціонерне товариство "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Товариство з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго"  оскаржують рішення місцевого господарського суду в частині зменшення пені на 50%. В інших частинах рішення Господарського суду Рівненської області від 20.04.2021 у справі №918/1195/20 сторонами не оскаржується та відповідно до   ст. 269 ГПК України не переглядається Північно-західним апеляційним господарським судом.
Надаючи в процесі апеляційного перегляду оцінку обставинам справи в межах доводів та вимог апеляційних скарг, колегія суддів зазначає, що відповідно до ч.1 ст.15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
За приписами ст.16 Цивільного кодексу України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способи захисту цивільних прав та інтересів визначені частиною 2 статті 16 ЦК України.
Застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту суб`єктивного права, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення.
Таким чином, у розумінні закону, суб`єктивне право на захист - це юридично закріплена можливість особи використати заходи правоохоронного характеру для поновлення порушеного права і припинення дій, які порушують це право.
Відповідно до             ст. 55 Конституції України        права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Особа, яка звертається до господарського суду з позовом, самостійно обирає спосіб захисту, визначає відповідача, предмет та підстави позову та зазначає у позовній заяві яке її право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов.
Спір у даній справі виник між Компанією (позивач, постачальник) та Підприємством (відповідач, споживач) щодо правомірності нарахування             позивачем-постачальником             пені у зв`язку з порушенням             відповідачем-споживачем, як    теплопостачальною організацією,             умов договору постачання природного газу щодо розрахунків за природний газ.
Відповідно до ч.2 ст. 175 Господарського кодексу України        майнові зобов`язання, які виникають між учасниками господарських відносин, регулюються Цивільним кодексом України             з урахуванням особливостей, передбачених Господарським кодексом України.
Згідно ст. 11 Цивільного кодексу України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
Господарські договори укладаються за правилами, встановленими    Цивільним кодексом України    з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом, іншими нормативно-правовими актами щодо окремих видів договорів (ч.7             ст.179 ГК України).
В силу положень ст.626 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до ст.628 ЦК України, зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Приписами ст.629 ЦК України визначено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Частиною 1 статті 509 ЦК України передбачено, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Як вбачається з матеріалів справи, 03 жовтня 2018 року між Публічним акціонерним товариством "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" та Товариством з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" укладено Договір №7344/18-КП-28 постачання природного газу за умовами якого, Постачальник зобов`язується поставити Споживачеві у 2018 році природний газ, а Споживач зобов`язується оплатити його на умовах цього Договору. Природний газ, що постачається за цим договором, використовується споживачем виключно для виробництва теплової енергії, яка споживається підприємствами, організаціями та іншими суб`єктами господарювання, які не є бюджетними установами/організаціями.
Згідно ч.ч.1, 2 ст.712 ЦК України             за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму. До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
За договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму (ч.1         ст.655   ЦК України).
Згідно п. 2 ч. 2    ст. 19 Закону України "Про засади функціонування ринку природного газу"             відповідач зобов`язаний забезпечувати своєчасну оплату в повному обсязі послуг з постачання природного газу згідно з умовами договорів.
Частинами 1, 2 ст. 193 ГК України унормовано, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
Кожна сторона повинна вжити усіх заходів, необхідних для належного виконання нею зобов`язання, враховуючи інтереси другої сторони та забезпечення загальногосподарського інтересу.
До виконання господарських договорів застосовуються відповідні положення Цивільного кодексу України        з урахуванням особливостей, передбачених цим Кодексом.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Згідно із ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч.1    ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Як встановлено апеляційним судом, на виконання умов Договору №7344/18-КП-28 позивач передав, а відповідач прийняв природний газ на загальну суму 32    986    481,84 грн, однак, як вбачається з матеріалів справи, відповідач не виконував зобов`язання з оплати у строк, визначений договором, чим порушив його умови.
Відповідно до ч.1 ст. 216 ГК України учасники господарських відносин несуть господарсько-правову відповідальність за правопорушення у сфері господарювання шляхом застосування до правопорушників господарських санкцій на підставах і в порядку, передбачених цим Кодексом, іншими законами та договором.
Згідно ст.ст.230-232 ГК України штрафними санкціями визнаються господарські санкції у вигляді грошової суми (неустойка, штраф, пеня), яку учасник господарських відносин зобов`язаний сплатити у разі порушення ним правил здійснення господарської діяльності, невиконання або неналежного виконання господарського зобов`язання. У разі якщо розмір штрафних санкцій законом не визначено, санкції застосовуються в розмірі, передбаченому договором.
Відповідно до ст. ст. 1, 3 Закону України "Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань" платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочку платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. Розмір пені, передбачений статтею 1 нього Закону, обчислюється від суми простроченого платежу та не може перевищувати подвійної облікової ставки Національного банку України, що діяла у період, за який сплачується пеня.
За несвоєчасне виконання відповідачем умов договору позивачем нараховано та заявлено до стягнення пеню в розмірі 2    369    753,41 грн. за період з 27.12.2018 по 25.09.2019 з урахуванням здійснених часткових проплат.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції в частині зменшення розміру пені на 50% до 1 184 876 грн. 70 коп., позивач звернувся до суду апеляційної інстанції з апеляційною скаргою, в якій просить повністю задоволити позовні вимоги в цій частині. Також відповідач в своїй апеляційній скарзі не погоджується з таким висновком суду першої інстанції та просить повністю відмовити у стягненні пені.
Як встановлено судом апеляційної інстанції, відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру неустойки на 100% (а. с. 203-210 у т.4), посилаючись при цьому на те, що  відповідач є об`єктом критичної інфраструктури та має стратегічне значення; має збитковий стан; стягнення пені, інфляційних втрат та відсотків річних без істотного зменшення у період фінансової кризи призведе до ще більшої збитковості відповідача так, як заборгованість за природний газ, отриманий відповідачем від позивача виникла через несплату кінцевими споживачами; просить суд врахувати добросовісну поведінку відповідача та відсутності прямого умислу на несплату; ТОВ "Рівнетеплоенерго" не могло впливати на розподіл коштів з рахунку із спеціальним режимом використання, нормативи відрахування з якого визначалось Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг. Просить суд врахувати майновий стан позивача, який не довів що погіршення фінансового стану чи завдання йому збитків виникло саме у зв`язку з невиконанням відповідачем Договору; відповідач має заборгованість за оренду котелень та теплопунктів та за оренду об`єкта централізованого теплопостачання - цілісного майнового комплексу Комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради в сумі 11 188 257,96 грн. за 2020 рік; у зв`язку з несвоєчасною виплатою державою пільг і житлових субсидій виник борг державного бюджету перед ТОВ "Рівнетеплоенерго". Вважає, що при зменшенні розміру пені позивач не понесе значного негативного наслідку в своєму фінансовому стані.
Разом з тим, позивач подав суду першої інстанції заперечення проти зменшення штрафних санкцій, інфляційних втрат та відсотків річних в яких вказав, що: заявлені позивачем 3% річних та інфляційних втрат не є надмірними, а є співмірними з розміром заявленої заборгованості; відповідачем не доведено належними доказами свого скрутного фінансового становища; зазначає про значний обсяг несплаченої заборгованості у позивача, нестачу коштів для здійснення поточної діяльності у тому числі - для забезпечення підприємств необхідним обсягом природного газу протягом опалювального сезону; несвоєчасність оплати контрагентами прямо впливає на якість та своєчасність надання послуг з поставки газу для інших споживачів природного газу (а.с. 38-41 у т.5). 
Відповідно до статті 233 ГК України, у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно із збитками кредитора, суд має право зменшити розмір санкцій. При цьому повинно бути взято до уваги: ступінь виконання зобов`язання боржником; майновий стан сторін, які беруть участь у зобов`язанні; не лише майнові, але й інші інтереси сторін, що заслуговують на увагу.
Згідно з частиною третьою статті 551 ЦК України розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), яка підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, господарський суд оцінює, чи є даний випадок винятковим, виходячи із інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступінь виконання зобов`язання боржником; причини неналежного виконання або невиконання зобов`язання, незначного прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам; поведінки винної особи (у тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
Зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки є правом суду, а за відсутності у законі переліку таких виняткових обставин, господарський суд, оцінивши надані сторонами докази та обставини справи у їх сукупності, на власний розсуд вирішує питання про наявність або відсутність у кожному конкретному випадку обставин, за яких можливе зменшення неустойки.
При цьому, висновок суду щодо необхідності зменшення розміру пені, який підлягає стягненню з відповідача, повинен ґрунтуватися, крім викладеного, на загальних засадах цивільного законодавства, якими є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (п.6 ст.3 ЦК України).
Також слід зазначити, що за своєю правовою природою штрафні санкції виконують стимулюючу функцію, спонукаючи боржника до належного виконання своїх зобов`язань під загрозою застосування до нього цього виду відповідальності, та стягуються в разі порушення такого зобов`язання.
Водночас, суд зазначає, що наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми як неустойку змінює її дійсне правове призначення. Оскільки неустойка має на меті, в першу чергу, стимулювати боржника до виконання основного грошового зобов`язання та не може лягати непомірним тягарем для споживача і бути джерелом отримання невиправданих додаткових прибутків для кредитора. Така правова позиція викладена в рішенні Конституційного Суду України №7-рп/2013 від 11.07.2013.
З огляду на зазначене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції при зменшенні розміру пені до 1 184 876 грн. 70 коп. від заявленої суми правомірно врахував ступінь виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, а також прийняв до уваги фінансовий стан боржника, при цьому врахував, що несвоєчасна оплата вартості отриманого за договором №7344/18-КП-28 природного газу мала місце в тому числі через несплату кінцевими споживачами; добросовісну поведінку відповідача; ТОВ "Рівнетеплоенерго" не могло впливати на розподіл коштів з рахунку із спеціальним режимом використання, нормативи відрахування з якого визначалось Національною комісією, що здійснює державне регулювання у сферах енергетики та комунальних послуг; відповідач має заборгованість за оренду котелень та теплопунктів та за оренду об`єкта централізованого теплопостачання - цілісного майнового комплексу Комунального підприємства "Теплотранссервіс" Рівненської міської ради в сумі 11 188 257,96 грн. за 2020 рік; у зв`язку з несвоєчасною виплатою державою пільг і житлових субсидій виник борг державного бюджету перед ТОВ "Рівнетеплоенерго". При цьому, колегія суддів звертає увагу, що відповідачем вказані обставини були підтверджені належним чином (а.с. 213-249 у т.4 та а.с. 1-26 у т. 5), зокрема довідками про заборгованість за послуги теплопостачання споживачів перед відповідачем станом на 01.01.2017; 01.01.2018; 01.01.2018; 01.11.2020; звітами про фінансовий стан позивача та відповідача тощо.
Колегія суддів, оцінивши доводи сторін у цій справі, взявши до уваги обставини, які мають істотне значення в цій справі для вирішення питання щодо зменшення/не зменшення розміру пені, зокрема, зважаючи на те, що нарахування та стягнення з відповідача 1 184 876,70 грн. 70 коп. - пені, 436 896 грн. 86 коп. - 3% річних, 276 810 грн. 34 коп. -  інфляційних втрат слугує компенсацією позивачеві негативних наслідків, пов`язаних з порушенням відповідачем умов договору, а стягнення з відповідача пені в повному обсязі, призведе до невиправданого та надмірного збагачення позивача, погоджується, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про наявність передбачених ст. 551 ЦК України та ст. 233 ГК України виняткових підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру пені до 1 184 876 грн. 70 коп.
Аналогічної позиції стосовно застосування приписів ст. 233 ГК України, 551 ЦК України дотримується Касаційний господарський суд у складі Верховного Суду у постановах від 26.07.2018 у справі № 924/1089/17, від 12.12.2018 у справі № 921/110/18, від 14.01.2019 у справі № 925/287/18, від 22.01.2019 у справі № 908/868/18.
Суд вважає безпідставними вимоги відповідача про зменшення до 0,00 грн. заявленої до стягнення суми пені, оскільки поняття зменшення передбачає стягнення меншої від заявленої суми, а не відмову у її стягненні. Колегія суддів вважає обґрунтованими доводи відповідача щодо наявності підстав для зменшення нарахованої пені до 50%.
Згідно ч. 1 ст. 9 Конституції України та беручи до уваги ратифікацію Законом України від 17.07.1997 №475/97-ВР Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і Першого протоколу та протоколів № 2,4,7,11 до Конвенції та прийняття Закону України від 23.02.2006 № 3477-IV (3477-15) "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини", суди також повинні застосовувати Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року) та рішення Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини неодноразово наголошував, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року).
У відповідності з п. 3 ч. 2 ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 Господарського процесуального кодексу України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Відповідно до частини 1 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За таких обставин, колегія суддів вважає доводи скаржників, викладені в апеляційних скаргах, безпідставними та документально необґрунтованими. Суд першої інстанції повно з`ясував обставини справи і дав їм правильну юридичну оцінку. Порушень чи неправильного застосування норм матеріального чи процесуального права при розгляді справи судом першої інстанції, судовою колегією не встановлено, тому мотиви, з яких подані апеляційні скарги, не можуть бути підставою для скасування прийнятого у справі судового рішення, а наведені в них доводи не спростовують висновків суду.
На підставі ст.129 Господарського процесуального кодексу України судовий збір за розгляд апеляційних скарг покладаються на апелянтів.
Керуючись ст. ст. 129, 227, 229, 269, 270, 273, 275, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд, -
                                
ПОСТАНОВИВ:

           1. Апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю "Рівнетеплоенерго" та Акціонерного товариства "Національна акціонерна компанія "Нафтогаз України" на рішення Господарського суду Рівненської області від 20.04.2021 у справі №918/1195/20  залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін.
2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку протягом двадцяти днів з дня складання повного судового рішення до Верховного Суду, відповідно до ст.  ст. 287-291 ГПК України.
3. Справу повернути до Господарського суду Рівненської  області.

Повний текст постанови складений "11" серпня 2021 р.

Головуючий  суддя                                                                      Розізнана І.В.

Суддя                                                                                              Гудак А.В.

Суддя                                                                                              Мельник О.В.