П`ЯТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

___________________________________________________________________________________

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М   У К Р А Ї Н И

02 серпня 2021 р.	м.Одеса	Справа № 420/9557/20	
Головуючий в 1 інстанції: Самойлюк Г.П.

П`ятий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
судді-доповідача – Турецької І. О.,
суддів – Стас Л. В., Шеметенко Л. П.

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , Військової частини НОМЕР_2 про визнання протиправними дії та зобов`язання вчинити певні дії,

В С Т А Н О В И В:

Короткий зміст позовних вимог.

У вересня 2020 року ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до суду з позовом до ВЧ НОМЕР_1 (далі – скаржник), ВЧ НОМЕР_2 , в якому просив:
- визнати дії щодо зупинення виплати індексації грошового забезпечення з січня 2018 року по лютий 2018 року протиправними;
- зобов`язати нарахувати та виплатити індексацію грошового забезпечення за період з січня 2018 року по лютий 2018 року включно, застосувавши при нарахуванні та виплаті індексації місяцем обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць) - січень 2008 року.
В обґрунтування заявлених вимог позивач пояснив, що з 01 січня 2018 року по 01 березня 2018 року індексація його грошового забезпечення відповідачем не здійснювалася, що підтверджено листом ВЧ НОМЕР_1 від 21 вересня 2020 року №1/5062.
При цьому, розрахунок індексації повинен здійснюватись з урахуванням базового місяця - січень 2008 року. 
Пояснюючи наведені обставини, позивач вказав про те, що з 01 січня 2008 року набрала чинності постанова Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 07 листопада 2007 року №1294 (далі - Постанова №1294), якою затверджено нові схеми підвищених посадових окладів військовослужбовців.
Таку бездіяльність відповідача позивач вважає протиправною та такою, що порушує встановлене ст.43 Конституції України право на заробітну плату, не нижчу від визначеної законом.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції.

Рішенням Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність ВЧ НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з січня 2018 року по лютий 2018 року відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року №1282-XII (далі – Закон №1282-XII), Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1078 від 17 липня 2003 року (далі – Порядок №1078), з визначенням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, січень 2008 року.
Зобов`язано ВЧ НОМЕР_2 нарахувати і виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з січня 2018 року по лютий 2018 року, відповідно до вимог Закону №1282-XII та Порядку №1078, з визначенням місяця, в якому відбулося підвищення посадових окладів військовослужбовців, січень 2008 року.

Задовольняючи вимоги позивача щодо його права на індексацію щомісячного грошового утримання з січня 2018 року по лютий 2018 року, а також щодо визнання протиправної бездіяльності ВЧ НОМЕР_1 , пов`язаної з її невиплатої, суд першої інстанції за аналізом частини другої статті 5 Закону України "Про індексацію грошових доходів населення, статті 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії», дійшов висновку, що індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці.
Суд зауважив, що нарахування та виплата індексації грошового забезпечення нерозривно пов`язано із обізнаністю роботодавця із часом набуття права працівника на зазначені виплати, тобто є дискреційними повноваженнями відповідача.
Погоджуючись з доводами позивача, що базовим місяцем, який підлягає застосуванню для проведення індексації за вказаний період, є січень 2008 р., суд першої інстанції зазначив про незмінність посадового окладу позивача, встановленого постановою Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу» від 07.11.2007 р. №1294.

Справу розглянуто за правилами загального позовного провадження.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та відзиву.

Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, посилаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, ВЧ НОМЕР_1 просить його скасувати, та ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити.
Доводи апеляційної скарги базуються на роз`ясненнях Департаменту фінансів Міністерства оборони України про відсутність у Міністерства оборони України фінансового ресурсу для виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України за період січня 2016 року - лютого 2018 року.
Таким чином, на думку скаржника він діяв в межах чинного законодавства, виходячи з бюджетних асигнувань та в межах виділених фінансових ресурсів, які надавалися Державою.
ВЧ НОМЕР_1 також вважає, що нарахування індексації грошового забезпечення та визначення відповідного базового місяця належить до дискреційних повноважень відповідача. 
Поряд з цим, скаржник зауважив про порушення позивачем місячного строку звернення до суду з даним позовом, оскільки наказ про звільнення ОСОБА_1 з військової служби №105 датований 20 лютого 2020 року, а звернення з позовом  про захист порушених прав відбулося у вересні 2020 року, тобто через шість місяців.

ОСОБА_1 не скористався правом подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до приписів п.1 ч.1 ст.311 КАС України справу розглянуто в порядку письмового провадження, у зв`язку з відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю.

Фактичні обставини справи.

ОСОБА_1 з жовтня 2015 року по березень 2018 року проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 .
Наказом начальника Генерального штабу - Головнокомандувача Збройних Сил України №105 від 20 лютого 2020 року позивач звільнений з військової служби.
Наказом командувача Сухопутних військ Збройних Сил України №61 від 27 березня 2020 року ОСОБА_1 виключений зі списків особового складу та всіх видів забезпечення військової частини.
21 вересня 2020 року (вих. №1/5062) ВЧ НОМЕР_1 , за результатами розгляду звернення позивача від 10 вересня 2020 року, повідомила про відсутність у Міністерства оборони України фінансового ресурсу для виплати індексації грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України за період січня 2016 року - лютого 2018 року. До того ж, пояснила, що  за роз`ясненнями Міністерства соціальної політики №13700/з від 08 серпня 2017 року, №78/0/66-17 від 08 серпня 2017 року механізму нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за попередні періоди немає (а.с.23).

Джерела правового регулювання (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) та оцінка суду апеляційної інстанції доводів апеляції і висновків суду першої інстанції.

Переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що наявні підстави для часткового задоволення апеляції, з огляду на таке.
Відповідно до вимог ч.2 ст.19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
За правилами частини першої ст.2 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі – Закон №2232-XII) військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно ч.1 ст.9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20 грудня 1991 року №2011-XII (далі – Закон №2011-XII), держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Частиною 2 статті 9 Закону №2011-XII встановлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до абзацу другого частини третьої статті 9 вказаного Закону грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Так, Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03 липня 1991 року №1282-XII (далі – Закон №1282-XII) визначені правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін з метою дотримання встановлених Конституцією України гарантій щодо забезпечення достатнього життєвого рівня населення України.
Статтями 2 та 4 Закону №1282-XII, зокрема, передбачено, що індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру: оплата праці (грошове забезпечення).
Індексації підлягають грошові доходи населення у межах прожиткового мінімуму, встановленого для відповідних соціальних і демографічних груп населення. Індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Приписами частини другої статті 5 Закону №1282-XII передбачено, що підприємства, установи та організації, що фінансуються чи дотуються з Державного бюджету України, підвищують розміри оплати праці (грошового забезпечення) у зв`язку з індексацією за рахунок власних коштів і коштів Державного бюджету України.
Таким чином, на підприємства, установи, організації незалежно від форм власності покладається обов`язок проводити індексацію заробітної плати (грошового забезпечення) у разі перевищення величини індексу споживчих цін встановленого порогу індексації.
Статтею 18 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» від 05 жовтня 2000 року №2017-III (далі – Закон №2017-III) визначено, що індексацію доходів населення, яка встановлюється для підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності їх грошових доходів в умовах зростання цін, віднесено до державних соціальних гарантій, що, - згідно зі ст. 19 цього Закону, є обов`язковими для всіх підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності.
Отже, індексація грошового забезпечення є однією з основних державних гарантій щодо оплати праці. За вимогами вказаних нормативно-правових актів проведення індексації у зв`язку зі зростанням споживчих цін (інфляцією) є обов`язковою для всіх юридичних осіб роботодавців, незалежно від форми власності та виду юридичної особи.
Аналогічну правову позицію у подібних правовідносинах висловлено Верховним Судом у постанові від 12 грудня 2018 року по справі №825/874/17 .
За таких умов, доводи апелянта про відсутність правових підстав для нарахування та виплати позивачу індексації є неспроможними, а рішення суду першої інстанції в цій частині є законним та обґрунтованим.
Проте, колегія суддів погоджується з доводами скаржника, що розрахунок індексації грошового забезпечення є компетенцією органу, в якому позивач проходив службу і який виплачував йому грошове забезпечення. Саме на відповідача, як роботодавця, за наявності законних підстав покладається обов`язок нарахувати та виплатити позивачу індексації грошового забезпечення. Завдання ж адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішень.
У спірних правовідносинах індексація не була нарахована та виплачена позивачеві, як така, оскільки, як було зазначено вище, відповідач посилався на відсутність фінансування такої індексації та відповідно підстав для її проведення, що свідчить про те, що питання базового місяця станом на даний час не є спірним, оскільки у цій частині права позивача ще не порушені.
Виходячи з положень ст.5 КАС України захисту підлягає вже порушене право, а не те, яке може бути порушено у майбутньому. Оскільки виплату та розрахунок індексації відповідачем проведено не було, тому в даному випадку право позивача щодо застосування певного базового місяця, з яким він не погоджується, не є порушеним.
Таким чином, оскільки відповідачем на час виникнення спірних правовідносин не вчинялося будь-яких дій по визначенню базового місяця для проведення індексації грошового забезпечення, тому наразі відсутні підстави для висновку, що має місце порушення прав апелянта, пов`язаних з визначенням базового місяця для проведення індексації.
Суд апеляційної інстанції зазначає, що саме в процесі виконання рішення суду відповідач, в порядку встановленому Законом №1282-XII та Порядком проведення індексації грошових доходів населення від 17 липня 2003 року №1078, повинен визначити базовий місяць для проведення індексації грошового забезпечення позивача.
Вказані висновки щодо передчасності вирішення питання щодо базового місяця узгоджуються з висновками Верхового Суду по справі №240/11882/19, постанова від 15 жовтня 2020 року.
Враховуючи викладене, колегія суддів дійшла висновку, що доводи апеляційної скарги про те, що право на встановлення базового місяця делеговане лише органу, в якому військовослужбовець проходив службу і який виплачує йому грошове забезпечення, знайшли своє підтвердження під час апеляційного перегляду, а тому наявні підстави скасування судового рішення у вказаній частині з прийняття нового про відмову у задоволенні позову.
Поряд з цим, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи ВЧ НОМЕР_1 з приводу порушення позивачем строку звернення до суду з даним позовом, оскільки у рішенні Конституційного Суду України від 15 жовтня 2013 року у справі № 9-рп/2013 за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положення частини другої статті 233 КЗпП України визначено, що індексація заробітної плати як складова належної працівникові заробітної плати спрямована на забезпечення реальної заробітної плати з метою підтримання достатнього життєвого рівня громадян та купівельної спроможності заробітної плати у зв`язку з інфляційними процесами та зростанням споживчих цін на товари та послуги. Тому системний аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що індексація грошового забезпечення, як складова грошового забезпечення військовослужбовців, є однією з основних державних гарантій щодо оплати їх праці, а отже підлягає обов`язковому нарахуванню і виплаті.
Виходячи з вищезазначеного рішення суду, положення ч.2 ст.233 КЗпП України слід розуміти так, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутись до суду з позовом про стягнення сум індексації заробітної плати як складових належної працівнику заробітної плати без обмеження будь-яким строком незалежно від того, чи були такі суми нараховані роботодавцем.
На підставі вищевикладеного та відповідно до ст.317 КАС України, колегія суддів вважає, що наявні підстави для скасування оскаржуваного рішення суду першої інстанції в частині визначення базового місяця - січень 2008 року та ухвалення у скасованій частині нового про відмову у задоволенні позову.

Стаття 328 КАС України встановлює право учасників справи, а також осіб, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки на касаційне оскарження рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Водночас пункт 2 частини 5 вказаної статті встановлює, що не підлягають касаційному оскарженню, у тому числі судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження), крім випадків якщо:
а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовної практики;
б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи;
в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу;
г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Отже, враховуючи, що судом апеляційної інстанції переглянуто рішення суду першої інстанції, яке відноситься до категорії справ незначної складності , відсутні підстави для його оскарження в касаційному порядку.
Перерозподіл судових витрат відповідно вимог ст.139 КАС України не передбачений.

Керуючись статтями 308, 311, 317, 322, 325, 328 КАС України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 – задовольнити частково.
Рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року – скасувати в частині визнання базового місяця – січень 2008 року, виклавши абзац третій резолютивної частині в наступній редакції.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 нарахувати та виплатити на користь ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з січня 2018 року по лютий 2018 року, відповідно до вимог Закону України «Про індексацію грошових доходів населення», Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 р. № №1078.
В іншій частині рішення Одеського окружного адміністративного суду від 20 січня 2021 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню в касаційному порядку до Верховного Суду не підлягає, за винятком випадків, перелічених у пункті 2 частини 5 статті 328 КАС України.

Доповідач - суддя                                                             І. О. Турецька

суддя                                                                                 Л. В. Стас

суддя                                                                                 Л. П. Шеметенко

Повне судове рішення складено 02.08.2021 року.