Справа № 154/1250/20 	Головуючий у 1 інстанції: Лященко О. В. 	
Провадження № 22-ц/802/909/21  Категорія: 81 	  Доповідач: Карпук  А. К.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
       
13 липня 2021 року                                                  місто Луцьк
               
Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Карпук А.К.
суддів – Бовчалюк З.А., Здрилюк О.І., 
розглянувши у порядку письмового провадження цивільну справу за позовом Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної установі працівником за апеляційною скаргою позивача Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський на рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19 квітня 2021 року, 
В С Т А Н О В И В:
У квітні 2020 року КЕВ м. Володимир-Волинський звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди, заподіяної установі працівником, покликаючись на такі обставини.
КЕВ м. Володимир-Волинський є складовою частиною Збройних Сил України, підпорядковується Головному квартирно-експлуатаційному управлінню, є одним із структурних підрозділів Міністерства Оборони України і являється бюджетною організацією.
Основні фонди, обігові кошти КЕВ м. Володимир-Волинський є державною власністю, перебувають у сфері управління Міністерства оборони України і закріплені за КЕВ м. Володимир-Волинський на праві оперативного управління.
На підставі наказу ТВО начальника КЕВ м. Володимир-Волинський від 20.08.2019 №148 відповідач ОСОБА_1 був прийнятий на роботу з 21.08.2019 на посаду начальника гаража
29.08.2019 начальнику гаража актом прийому-передачі були передані товарно-матеріальні цінності, необоротні активи, основні засоби.
Посада начальника гаража відноситься до Переліку посад і робіт, що заміщаються або виконуються працівниками, з якими підприємством, установою, організацією можуть укладатися письмові договори про повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження цінностей, переданих їм для зберігання, обробки, продажу (відпуску), перевезення або застосування у процесі виробництва, 30.08.2019 між КЕВ м. Володимир-Волинський та працівником ОСОБА_1 був укладений Договір №174 про повну матеріальну відповідальність.
У зв`язку із надходженням заяви ОСОБА_1 про звільнення на підставі п. 7 Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2014 №879, є обов`язковим проведення інвентаризації у разі зміни матеріально відповідальних осіб в обсязі активів, які перебувають на відповідальному зберіганні.
На підставі наказу начальника КЕВ м. Володимир-Волинський від 28.02.2020 №32 було проведено інвентаризацію автотракторної техніки та матеріальних цінностей структурного підрозділу гараж. В ході перевірки було виявлено факт нестачі військового майна у розмірі 6 580,00 грн. За результатами інвентаризації фактичної наявності запасів встановлена відсутність: паливного бака КАМАЗ 125 л - 1 шт. - вартістю 3 750,00 грн.; акумуляторних батарей - 9 шт. , загальною вартістю 2 830,00 грн., з яких 6 СТ-75 - 3 шт.; 6 СТ-60 - 1 шт.; 5 СТ-90 - 5 шт.
Відповідач добровільно відшкодувати шкоду не погодився, хоча повинен нести повну матеріальну відповідальність перед КЕВ м. Володимир-Волинський за нестачу матеріальних цінностей як працівник, з яким було укладено договір про повну матеріальну відповідальність. Нестача паливного бака та акумуляторних батарей виникла у зв`язку з недбалим виконанням посадових обов`язків начальника гаража та халатним відношенням до матеріальних цінностей відповідача, який не забезпечив їх збереження.
Відповідач прийняв під звіт товарно-матеріальні цінності, нестачу яких виявлено під час інвентаризації 18 березня 2020 року, він був ознайомлений із актом інвентаризації від 19 березня 2020 року (вх. №152), про що свідчить його підпис на акті. Він був присутнім під час інвентаризації.
Просив стягнути з ОСОБА_1 на користь Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський 6 580,00 грн. матеріальної шкоди та витрати по сплаті судового збору у розмірі 2 102,00 грн.
Рішенням Володимир-Волинського міського суду від 19.04.2021 позов задоволено частково.
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський 3750 грн. матеріальної шкоди та 1197 грн. 95 коп. витрат по сплаті судового збору. У задоволенні решти вимог відмовити.
В апеляційній скарзі позивач просить скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог.
Зазначає, що судом не надано правової оцінки додатковим поясненням позивача про спеціальний порядок визначення вартості військового майна.
Нестача майна підтверджена звіряльною відомістю результатів інвентаризації запасів та протоколом інвентаризаційної комісії від 18.03.2020.
З поданої апеляційної скарги вбачається, що позивач оскаржує рішення в частині відмови у задоволенні вимог, а тому, відповідно до вимог ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно з роз`ясненнями, які містяться у п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України №12 від 24 жовтня 2008 року «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку», у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновки щодо не оскаржуваної частини рішення ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення.
Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подавав.
Згідно з приписами ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду з ціною позову менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Оскільки ціна позову в даній справі (6 580,00 грн.) менше ста розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, її апеляційний розгляд здійснюється в порядку письмового провадження, відповідно до приписів ч. 13 ст. 7 ЦПК України, якою передбачено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За змістом частин четвертої та п`ятої статті 268 ЦПК України, у разі неявки всіх учасників справи в судове засідання, яким завершується розгляд справи, або розгляд справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення без його проголошення. Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Датою прийняття постанови у даній справі є 13.07.2021 тобто, дата складення повного судового рішення.
Вивчивши матеріали справи, доводи апеляційної скарги апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги у зв`язку з таким.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог суд першої інстанції вказав на недоведеність позивачем вартості втраченого майна.
Такі висновки суду відповідають обставинах справ. 
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 був прийнятий на роботу з 21.08.2019 на посаду начальника гаража на підставі наказу ТВО начальника КЕВ м. Володимир-Волинський від 20.08.2019 №148.
На підставі акту прийому-передачі від 29.08.2019 начальнику гаража були передані товарно-матеріальні цінності, необоротні активи, основні засоби, а 30.08.2019 між КЕВ м. Володимир-Волинський та працівником ОСОБА_1 був укладений Договір №174 про повну матеріальну відповідальність.
У зв`язку із надходженням заяви ОСОБА_1 про звільнення на підставі п. 7 Положення про інвентаризацію активів та зобов`язань, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 02.09.2014 № 879, є обов`язковим проведення інвентаризації у разі зміни матеріально відповідальних осіб в обсязі активів, які перебувають на відповідальному зберіганні.
На підставі наказу начальника КЕВ м. Володимир-Волинський від 28.02.2020 №32 було проведено інвентаризацію автотракторної техніки та матеріальних цінностей структурного підрозділу гараж. В ході перевірки було виявлено факт нестачі військового майна у розмірі 6 580,00 грн. За результатами інвентаризації фактичної наявності запасів встановлена відсутність: паливного бака КАМАЗ 125 л - 1 шт. - вартістю 3 750,00 грн.; акумуляторних батарей - 9 шт. - загальною вартістю 2 830,00 грн.: 6 СТ-75 - 3 шт.; 6 СТ-60 - 1 шт.; 5 СТ-90 - 5 шт.
Відповідач прийняв під звіт товаро-матеріальні цінності, нестачу яких виявлено під час інвентаризації 18.03.2020, він був ознайомлений із актом інвентаризації від 19.03.2020 (вх. №152), про що свідчить його підпис на акті та був присутнім під час інвентаризації.
Відповідно до ст. 130 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України) працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків.
При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.
За наявності зазначених підстав і умов матеріальна відповідальність може бути покладена незалежно від притягнення працівника до дисциплінарної, адміністративної чи кримінальної відповідальності.
На працівників не може бути покладена відповідальність за шкоду, яка відноситься до категорії нормального виробничо-господарського ризику, а також за шкоду, заподіяну працівником, що перебував у стані крайньої необхідності. Відповідальність за не одержаний підприємством, установою, організацією прибуток може бути покладена лише на працівників, що є посадовими особами.
Працівник, який заподіяв шкоду, може добровільно покрити її повністю або частково. За згодою власника або уповноваженого ним органу працівник може передати для покриття заподіяної шкоди рівноцінне майно або поправити пошкоджене.
Відповідно до ч.1 ст. 135-3 КЗпП України розмір заподіяної підприємству, установі, організації шкоди визначається за фактичними втратами, на підставі даних бухгалтерського обліку, виходячи з балансової вартості (собівартості) матеріальних цінностей за вирахуванням зносу згідно з установленими нормами.
За змістом ст. 138 КЗпП України для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених ст. 130 цього Кодексу.
У пункті 3 та 4 постанови Пленуму Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками» судам роз`яснено, що виходячи з вимог ст. 15 ЦПК України суд у кожному випадку зобов`язаний вживати передбачених законом заходів до всебічного, повного й об`єктивного з`ясування обставин, від яких згідно зі статями 130, 135-3, 137 КЗпП України залежить вирішення питання про покладення матеріальної відповідальності та про розмір шкоди, що підлягає відшкодуванню. Зокрема, з`ясовувати: наявність прямої дійсної шкоди та її розмір; якими неправомірними діями її заподіяно і чи входили до функцій працівника обов`язки, неналежне виконання яких призвело до шкоди; в чому полягала його вина; в якій конкретно обстановці заподіяно шкоду; чи були створені умови, які забезпечували б схоронність матеріальних цінностей і нормальну роботу з ними; який майновий стан працівника.
Під прямою дійсною шкодою, зокрема, слід розуміти втрату, погіршення або зниження цінності майна, необхідність для підприємства, установи, організації провести затрати на відновлення, придбання майна чи інших цінностей або провести зайві, тобто викликані внаслідок порушення працівником трудових обов`язків, грошові виплати.
Відсутність підстав чи однієї з умов матеріальної відповідальності звільняє працівника від обов`язку відшкодувати заподіяну шкоду.
Згідно з частиною першою статті 138 КЗпП України, для покладення на працівника матеріальної відповідальності за шкоду власник або уповноважений ним орган повинен довести наявність умов, передбачених статтею 130 цього Кодексу.
На підтвердження розміру заподіяної шкоди відповідач подав Акт про визначення ринкової вартості АКБ (акумуляторних батарей) ІУ категорії (далі –Акт) (а.с. 16).
Згідно з Методикою визначення залишкової вартості майна Збройних Сил України та інших військових формувань, затвердженою постановою Кабінету Міністрів України від 29 травня 1998 року № 759 (в редакції постанови Кабінету Міністрів України від 30 грудня 2015 року № 1158) залишкова вартість військового майна - вартість заміщення (відтворення) військового майна з урахуванням сукупного коефіцієнта зносу. Вартість заміщення (відтворення) військового майна є первісною вартістю такого майна, яка використовується для визначення залишкової вартості військового майна;
Отже, зазначеним нормативно-правовим актом, на який посилається відповідач в апеляційній скарзі, передбачено визначення не ринкової вартості військового майна, а залишкової.
Цей Акт не містить розрахунку, з якого виходила комісія навіть при визначенні ринкової вартості втраченого майна.
В наданому позивачем Акті зміни якісного стану автомобільної техніки без номера, без дати складання та затвердження, вказана ціна в рублях по дев`яти АКБ 60 СТ-75 з різних транспортних засобів (а.с. 79).
В Акті зміни якісного стану автомобільної техніки за 1989 рік вказана ціна в рублях по дев`яти АКБ 60 СТ-90 з різних транспортних засобів (а.с. 81).
В Акті зміни якісного стану автомобільної техніки за 26.02.1989 вказана ціна в рублях по дев`яти АКБ 60 СТ-75 з різних транспортних засобів та одного АКБ 60 СТ 60 з екскаватора (а.с. 80).
З Актів зміни якісного стану автомобільної техніки неможливо встановити первісну вартість майна, визначити, на яких транспортних засобах ( марка транспортного засобу) були встановлені втрачені АКБ, та які саме АКБ із зазначених в Актах, були втрачені. 
Позивачем не подано суду доказів у техніці яких марок виявлено відсутність АКБ, який коефіцієнт зносу втрачених АКБ, ця інформація не відображалася в акті інвентаризації, не вивчалась комісією при визначенні ринкової вартості втрачених АКБ, хоча необхідна для визначення залишкової вартості військового майна нестача якого виявлена, доказів про первісну вартість втрачених АКБ у гривнях також не подано.
В інвентаризаційному описі основних засобів від 29.08.2019, за яким передавалось майно начальнику гаража ОСОБА_1 , відсутня вказівка, що АКБ передавались відповідачу як окремі комплектуючі запчастини.
Формуляри транспортних засобів, на записи у яких як на доказ, посилається відповідач в апеляційній скарзі, також не містять інформації, необхідної для визначення залишкової вартості та розміру матеріальної шкоди.
З Акту проведення інвентаризації матеріальних цінностей за період з 02.03.2020 по 18.03.2020, у пункті 2 вказано загальну кількість АКБ, які є наявними, та про відсутність 9 АКБ , без вказівки, на підставі яких саме формулярів, до яких марок техніки відсутні зазначені комплектуючі запчастини (а.с. 12-15).
Відповідно до положень частини першої статті 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої статті 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Всупереч вимог зазначених норм процесуального права позивачем не подано належних та допустимих доказів про розмір заподіяної шкоди виявленою нестачею втрачених АКБ, тому суд першої інстанції дійшов правильного висновку про відсутність підстав для задоволення позову у цій частині.
Посилання в апеляційній скарзі на неналежну оцінку судом копії акту інвентаризації автотракторної техніки та матеріальних цінностей гаража, копії звіряльної відомості результатів інвентаризації запасів, копії протоколу інвентаризаційної комісії, копії формулярів транспортних засобів не спростовують висновку суду, оскільки не містять інформації необхідної для визначення розміру матеріальної шкоди.
Відповідно до положень ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року). Оскаржене судове рішення відповідає критерію обґрунтованості судового рішення.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Рішення суду першої інстанції постановлено з додержанням норм матеріального та процесуального права, підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції в оскарженій частині відсутні.
Керуючись статтями 367, 375, 382, 390, 391 ЦПК України, апеляційний суд
постановив:
Апеляційну скаргу позивача Квартирно-експлуатаційного відділу м. Володимир-Волинський залишити без задоволення.
Рішення Володимир-Волинського міського суду Волинської області від 19 квітня 2021 року в даній справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Головуючий        

Судді: