КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний номер справи № 759/16764/16-ц                       Головуючий у суді першої інстанції: Ул`яновська О.В.
Номер провадження: 22-ц/824/3225/2020                                          Доповідач у суді апеляційної інстанції: Коцюрба О.П.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ     УКРАЇНИ
 
01 грудня 2020 року Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
головуючого: Коцюрби О.П.,
суддів: Нежури В.А., Сержанюка А.С.,
при секретарі: Перебитюку А.М.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Києві матеріали цивільної справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року у справі за позовом Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, за зустрічним позовом ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим, та за зустрічним позовом ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору,-
 
В С Т А Н О В И В:
 
У грудні 2016 року Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» (далі - ПАТ «УкрСиббанк», банк) звернулося до Святошинського районного суду міста Києва з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позовна заява мотивована тим, що 03 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк» (далі - АКІБ «УкрСиббанк»), яке змінило назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 11227917000, за умовами якого, банк надав позичальнику кредит у розмірі 35 000,00 доларів США, зі сплатою 12,90 % річних за користування кредитними коштами, а остання зобов`язувалась належним чином використати та повернути банку в строк до 03 жовтня 2027 року суму отриманого кредиту, а також сплатити плату за користування кредитом, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та\або згідно умов відповідної угоди сторін.
Також, 03 жовтня 2007 року на забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором кредиту між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки № 146854, за умовами якого поручитель зобов`язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання по вказаному договору кредиту               № 11227917000.
Посилаючись на неналежне виконання позичальником своїх зобов`язань, внаслідок чого станом на 25 листопада 2016 року виникла заборгованість за кредитним договором у розмірі 15 227,50 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом - 13 958,12 доларів США; заборгованість за процентами - 1 269,38 доларів США, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 1 114,33 доларів США за період з 01 березня 2016 року по 31 жовтня 2016 року, позивач просив стягнути з позичальника ОСОБА_2 солідарно з поручителем ОСОБА_1 вказану кредитну заборгованість, а також нараховану пеню за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з                      11 квітня 2016 року по 25 листопада 2016 року в сумі  3 205,17 грн.
У жовтні 2018 року відповідач ОСОБА_1 подав зустрічний позов до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_2 , в якому просив визнати припиненим з 03 жовтня 2017 року договір поруки № 146854, укладений між ним та АКІБ «УкрСиббанк», обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 03 жовтня 2007 року між банком та позичальником, без його згоди як поручителя, укладено додаткову угоду до кредитного договору, якою встановлені нові умови щодо збільшення розміру процентної ставки шляхом визначення конкретних (збільшених) процентних ставок, що застосовуються у зв`язку з порушенням позичальником кредитної дисципліни тощо, що призвело до збільшення обсягу відповідальності поручителя (а.с. 109-112 том 1).
Протокольною ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 26 жовтня 2018 року зустрічний позов ОСОБА_1 прийнято до спільного розгляду з первісним позовом ПАТ «УкрСиббанк» (а.с. 114 том 1).
У вересні 2019 року відповідач ОСОБА_2 реалізувала право на пред`явлення зустрічного позову до ПАТ «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору, який прийнято судом до спільного розгляду з первісним позовом ПАТ «УкрСиббанк» (а.с. 159-161, 201-205 том 1).
Зустрічні позовні вимоги обгрунтувала тим, що певний період часу вона належним чином виконував взяті на себе зобов`язання, однак внаслідок ускладнення фінансово-економічної кризи в країні, і як наслідок знеціненням національної валюти, не має можливості  виконувати взяті на себе зобов`язання на умовах, визначених договором, якими передбачена сплата усіх платежів в іноземній валюті, виходячи з валютного курсу НБУ на день сплати. При цьому, банк, звернувшись до суду з позовом про дострокове повернення кредиту, фактично відмовив позичальнику у подальшому користуванні кредитними коштами згідно з умовами кредитного договору до 03 жовтня 2027 року, однак продовжує нараховувати проценти та неустойку. Вважає, що у даній ситуації буде справедливим розірвати кредитний договір для того, щоб позбавити можливості банк нараховувати проценти та пеню після набрання рішенням суду законної сили.
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року первісні позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором задоволено.
Стягнуто солідарно з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) та ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок                          № НОМЕР_3 в АТ «УкрСиббанк», МФО 3510005, код 09807750) заборгованість за кредитним договором №11227917000 від 03.10.2007 року по кредиту та процентам у розмірі 15 227 (п`ятнадцять тисяч двісті двадцять сім доларів США) 50 центів та пені у розмірі                       3 205 (три тисячі двісті п`ять гривень) 17 коп.
Стягнуто з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок                     № НОМЕР_3 в АТ «УкрСиббанк», МФО 3510005, код 09807750) понесені судові витрати у розмірі 2 946 (дві тисячі дев`ятсот сорок шість гривень) 35 коп.
Стягнуто з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» (рахунок                         № НОМЕР_3 в АТ «УкрСиббанк», МФО 3510005, код 09807750)  понесені судові витрати у розмірі 2 946 (дві тисячі дев`ятсот сорок шість гривень) 35 коп.
У зустрічних позовних вимогах ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим відмовлено.
У зустрічних позовних вимогах ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору відмовлено.
Не погоджуючись з ухваленим рішенням суду першої інстанції, відповідач ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині відмови ОСОБА_1 у задоволенні зустрічного позову та солідарного стягнення з останнього заборгованості за кредитним договором і ухвалити у відповідній частині нове рішення, яким задовольнити зустрічний позов ОСОБА_1 та визнати припиненим з 03 жовтня 2017 року договір поруки №146854, укладений між ним та АКІБ «УкрСиббанк», відмовити ПАТ «УкрСиббанк» в задоволенні позовних вимог в частині солідарного стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначив, що долучені до матеріалів справи докази вказують на те, що додатковою угодою від 03 жовтня 2007 року до кредитного договору без згоди поручителя змінено зобов`язання, забезпечене порукою, що призвело до збільшення відповідальності поручителя ОСОБА_1 , а відтак в силу частини 1 статті 559 ЦК України договір поруки припинив свою дію з дати укладення додаткової угоди, тобто з 03 жовтня 2007 року.
Вирішуючи спір в частині вимог до поручителя ОСОБА_1 , суд першої інстанції вказаних фактів не врахував, та за відсутністю в матеріалах справи належних та допустимих доказів на підтвердження обставин одночасного укладення кредитного договору від 03 жовтня 2007 року та додаткової угоди від 03 жовтня 2007 року, дійшов помилкового висновку про те, що поручитель повністю погодився із викладеними у них домовленостями та прийняв на себе зобов`язання відповідати у разі неналежного виконання умов кредитного договору, із змінами до нього.
Не врахував суд першої інстанції при застосуванні норми матеріального права висновку, що міститься у постанові Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року у справі                       № 6-70цс14, унаслідок чого дійшов незаконного висновку про те, що конкретизація умов кредитного договору за додатковою угодою не призводить до збільшення обсягу відповідальності поручителя.
У відзиві на апеляційну скарги, позивач за первісним позовом просить залишити апеляційну скаргу відповідача ОСОБА_1 без задоволення, а оскаржуване судове рішення - без змін, посилаючись на те, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджені обставини, що мають значення для справи, висновки суду ґрунтуються на наявних в матеріалах справи доказах та відповідають обставинам справи. Судом першої інстанції не допущено порушення норм процесуального права та правильно застосовані норми матеріального права.
Спростовуючи доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 , зазначає про те, що кредитний договір № 11227917000 від 03 жовтня 2007 року та додаткова угода                             № 1 від 03 жовтня 2007 року укладались одночасно, і поручитель ОСОБА_1 , укладаючи договір поруки № 146854 від 03 жовтня 2007 року, повністю погодився із викладеними у них домовленостями та прийняв на себе зобов`язання відповідати за них у разі їх невиконання зі сторони позичальника. Крім того, Верховний Суд в межах розгляду справи № 61-6374св18 від 11 квітня 2018 року напряму вказав, що конкретизація умов, що міститься у договорі не свідчить про збільшення обсягу відповідальності за кредитним договором, за виконання якого поручитель поручився. 
У визначений ухвалою суду строк, відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 не скористалась процесуальним правом подання відзиву на апеляційну скаргу. 
Відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду судового рішення суду першої інстанції - частина 3 статті 360 ЦПК України.
У судовому засіданні в суді апеляційної інстанції представник відповідача ОСОБА_1 - адвокат Братищенко Юрій Олександрович підтримав   апеляційну скаргу, з наведених в ній підстав, та просив її задовольнити. 
Представник позивача Гладиш Я.М. заперечував проти задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 та просив залишити без змін рішення суду першої інстанції.
Відповідач за первісним позовом ОСОБА_2 в судове засідання не з`явилась, про час і місце розгляду справи судом повідомлена у встановленому законом порядку. 
Відповідно до вимог статті 130, 372 ЦПК України неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи, а тому колегія суддів вважає можливим слухати справу у відсутності відповідача ОСОБА_2 .
Заслухавши доповідь судді Коцюрби О.П., перевіривши матеріали справи, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду дійшла висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом першої інстанції встановлено й це вбачається з матеріалів справи, що 03 жовтня 2007 року між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», яке змінило назву на Публічне акціонерне товариство «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладено договір про надання споживчого кредиту № 11227917000, за умовами якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 35 000,00 доларів США, зі сплатою 12,90 % річних за користування кредитними коштами, а остання зобов`язувалась повернути кредит у повному обсязі щомісячними платежами в терміни та розмірах, що встановлені графіком погашення кредиту згідно додатку № 1 до договору, але в будь-якому випадку не пізніше 03 жовтня  2027 року, якщо тільки не застосовується інший термін повернення кредиту відповідно до умов цього договору та\або згідно умов відповідної угоди сторін - пункти 1.1., 1.2.2., 1.3.    (а.с. 20-23, 24-26 том 1).
За підпунктом 1.3.4. пункту 1.3. кредитного договору розрахунковим періодом для сплати процентів є період з 01 по 10 число кожного місяця, наступного за тим, за який були нараховані банком проценти.
Сторони кредитного договору визначили, що за умовами кредитного договору може бути встановлений новий розмір процентної ставки за користування кредитом у разі настання будь-якої з обставин, передбачених частиною 1 пункту 5.2. договору, а саме: а) за порушення позичальником кредитної дисципліни; б) погіршення фінансового стану позичальника;                    в) здійснення поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ - підпункт 1.3.2. пункту 1.3. кредитного договору.
У випадку, якщо банк не повідомив позичальника про встановлення нового розміру процентної ставки на наступний місяць строку кредитування відповідно до умов договору, застосовується розмір процентної ставки діючий за цим договором в попередньому місяці - підпункт 1.3.1. пункту 1.3. кредитного договору.
Відповідно до пункту 6.1. кредитного договору сторони, керуючись чинним законодавством України, погодили, що банк має право, зокрема, визнати термін повернення кредиту таким, що настав згідно з пункту 1.2.2. цього договору, та вимагати від позичальника дострокового повернення всієї суми кредиту та повної сплати плати за кредит, змінивши при цьому терміни повернення кредиту та плати за кредит в сторону зменшення - підпункт 6.1.2. кредитного договору.
У разі застосування банком права, передбаченого пунктом 6.1.2. договору, порядок дострокового повернення всієї суми кредиту та дострокової сплати плати за кредит є наступним: банк повідомляє позичальника про встановлення нового (дострокового) терміну повернення всієї наданої йому суми кредиту та сплати плати за користування таким кредитом за договором шляхом направлення відповідної письмової вимоги поштою (цінним листом з описом та повідомленням про вручення) за адресою позичальника. Термін дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов`язковими до повернення і сплати у повному обсязі банку з                             32 календарного дня, рахуючи з дати одержання позичальником повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту за умови, що: а) банк направив за адресою позичальника повідомлення (вимогу) про порушення зобов`язання позичальника за договором та про дострокове повернення кредиту і плати за кредит, б) позичальник не усунув зазначених банком порушень зобов`язань позичальника за договором протягом 31 календарного дня з дати одержання позичальником вищенаведеного повідомлення (вимоги) банку.
У випадку неотримання позичальником вищезазначеного повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит внаслідок зміни позичальником адреси термін дострокового повернення кредиту та сплати плати за кредит вважаються такими, що настали, а кредит і плата за кредит - обов`язковими до повернення і сплати у повному обсязі банку з 41 календарного дня, рахуючи з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) банку про дострокове повернення кредиту та плати за кредит.
За порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісії, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу. Банк може використати право на застосування пені, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником термінів виконання свого грошового зобов`язання за цим договором - пункт 4.1. кредитного договору.
Також, 03 жовтня 2007 року, між Акціонерним комерційним інноваційним банком «УкрСиббанк», та ОСОБА_2 укладено додаткову угоду № 1 до кредитного договору, якою, зокрема, пункт 5.2. кредитного договору, доповнено новим абзацом наступного змісту: у випадку настання обставин передбачених підпунктами а) щодо порушення позичальником кредитної дисципліни, та б) щодо погіршення фінансового стану позичальника, процентна ставка за користування кредитними коштами встановлюється у розмірі подвійної процентної ставки із розрахунку 12,90%, що діє відповідно підпункту 1.3.1. договору. У випадку настання обставин, передбачених підпунктом «в» пункту 5.2. договору, щодо поточних коливань процентних ставок за вкладами та/або кредитами, або зміни у грошово-кредитній політиці НБУ, процентна ставка за договором збільшується не більше ніж на 10% для кредитів у національній валюті та не більше ніж на 5% для кредитів в іноземній валюті, відповідно до розміру ставки, що діє згідно пункту 1.3.1. договору (12,90%) (а.с. 27 том 1). 
На забезпечення виконання зобов`язання за вказаним договором кредиту, 03 жовтня 2007 року між банком та ОСОБА_1 було укладено договір поруки                      № 146854, за умовами якого поручитель зобов`язався солідарно з позичальником відповідати перед банком за виконання ним зобов`язання по вказаному договору кредиту № 11227917000 (а.с. 28 том 1).
За умовами пункту 2.1. договору поруки сторони передбачили, що кредитор не вправі без згоди поручителя змінювати умови основного договору з боржником, внаслідок чого збільшується обсяг відповідальності поручителя. Під згодою поручителя сторони розуміють візування поручителем змін до основного договору (шляхом проставлення підпису уповноваженої особи та печатки поручителя, якщо останній є юридичною особою) та/або укладення поручителем додаткової угоди до цього договору щодо внесення відповідних змін.
За пред`явленим 05 грудня 2016 року позовом до відповідачів про стягнення  заборгованості у солідарному порядку за кредитним договором № 11227917000 від                         03 жовтня 2007 року, кредитор ПАТ «УкрСиббанк» посилаючись на те, що позичальник належним чином не виконує умови кредитного договору, перестала виконувати щомісячні зобов?язання з погашення кредиту, зі сплати процентів, унаслідок чого станом на                              25 листопада 2016 року виникла заборгованість, просив стягнути солідарно з відповідачів на користь банку ПАТ «УкрСиббанк» 15 227,50 доларів США, з яких: заборгованість за кредитом (залишок заборгованості за кредитом) - 13 958,12 доларів США; заборгованість за процентами - 1 269,38 доларів США, у тому числі прострочена заборгованість у розмірі 1 114,33 доларів США за період з 01 березня 2016 року по 31 жовтня 2016 року, а також нарахована кредитором пеня за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами за період з 11 квітня 2016 року по 25 листопада 2016 року в сумі 3 205,17 грн. (а.с.37-42 том 1).
Задовольняючи позовні вимоги Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк» до ОСОБА_2 , ОСОБА_1 про солідарне стягнення заборгованості за кредитним договором, суд першої інстанції свій висновок мотивував тим, що під час судового розгляду справи знайшов підтвердження факт, що позичальник ОСОБА_2 взяті на себе зобов`язання за кредитним договором                             № 11227917000 від 03 жовтня 2007 року належним чином не виконувала, у передбачений в договорах термін грошові кошти не повернула, унаслідок чого виникла заборгованість в сумі 15 227,50 доларів США. 
За порушення  грошового зобов`язання передбачена відповідальність боржника, яка зобов`язує його сплати суму боргу кредитору ПАТ «УкрСиббанк» у розмірі  15 227,50 доларів США, у тому числі, неустойку за несвоєчасне погашення заборгованості в сумі 3 205,17 грн. Така заборгованість підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_2 солідарно з поручителем ОСОБА_1 , так як поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник (частини перша, друга статті 554 ЦК України).
Відмовляючи в задоволенні зустрічних вимог  ОСОБА_1 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_2 про визнання договору поруки припиненим, суд першої інстанції виходив із того, що збільшення відповідальності поручителя може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов`язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя, зокрема, шляхом скорочення строку повернення кредиту. Тоді як визначення додатковою угодою до договору про надання споживчого кредиту конкретних розмірів процентних ставок при настанні певних обставин, конкретизація умов, що містились у договорі не свідчить про збільшення обсягу відповідальності за кредитним договором, за виконання якого поручився позивач.
Колегія суддів вважає, що такі висновки суду першої інстанції зроблені на підставі повного та об`єктивного дослідження наданих доказів та в повній мірі відповідають вимогам матеріального та процесуального права, з наступних підстав.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (ч. 1 ст. 1048 ЦК України).
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 ЦК України).
За частиною першою статті 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (стаття 610 ЦК України).
У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом, зокрема: зміна умов зобов`язання; сплата неустойки; відшкодування збитків та моральної шкоди (стаття 611 ЦК України).
За змістом статті 526, частини першої статті 530, статті 610 та частини першої статті 612 ЦК України для належного виконання зобов`язання необхідно дотримувати визначені у договорі строки (терміни), зокрема щодо сплати процентів, а прострочення виконання зобов`язання є його порушенням.
Відповідно до вимог частини другої статті 1050 ЦК України у разі, якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Правовий аналіз зазначених норм права вказує на те, що у разі порушення позичальником строків сплати чергових платежів, передбачених договором, кредитор відповідно до частини 2 статті 1050 ЦК України протягом всього часу - до закінчення строку кредитування вправі заявити вимоги про дострокове повернення тієї частини позики, що підлягає сплаті разом з нарахованими процентами, а також стягнути несплачені щомісячні платежі, прострочення яких мало місце під час дії договору. 
Встановлені судом першої інстанції фактичні обставини справи на підставі поданих учасниками справи та досліджених у судовому засіданні доказів вказують на те, що позивач за первісним позовом (банк) повністю виконав свої зобов`язання за кредитним договором                  № 11227917000 від 03 жовтня 2007 року, надавши позичальнику ОСОБА_2 кредитні кошти в повному обсязі, які прийняті позичальником від банку (а.с. 43 том 1).
Обставини укладення договору про надання споживчого кредиту №  11227917000 від              03 жовтня 2007 року, та додаткової угоди до нього на умовах, визначених у них, отримання грошових коштів в загальній сумі 35 000,00 доларів США та часткового виконання зобов`язання визнані відповідачкою ОСОБА_2 під час судового розгляду справи.
Розрахунок заборгованості за договором свідчить  про те, що під час дії договору мало місце прострочення сплати позичальником чергових платежів по кредиту та процентів за користування кредитом в рамках укладеного договору про надання споживчого кредиту                    №  11227917000 від 03 жовтня 2007 року (а.с. 37-42 том 1).
Із долучених банком до матеріалів справи письмових доказів вбачається, що у зв`язку з невиконання позичальником ОСОБА_2 зобов`язання в обумовлений сторонами строк, кредитор ПАТ «УкрСиббанк», реалізуючи своє право, що випливає із положень частини другої статті 1050 ЦК України та умов договору про надання споживчого кредиту № 11227917000 від 03 жовтня 2007 року, направив 05 жовтня 2016 року позичальнику досудову вимогу № 30-12/35759, в якій просив усунути порушення умов кредитного договору, а саме - погасити прострочену заборгованість, а у випадку не усунення порушень на 32 день з дня отримання цієї вимоги, а у випадку відсутності підтвердження отримання вимоги - з 41 календарного дня з дати відправлення позичальнику повідомлення (вимоги) про дострокове повернення кредиту, вимагав сплатити банку заборгованість по поверненню суми кредиту в повному обсязі, сплатити нараховані проценти ( а.с. 29-30 том 1).
Вказана досудова вимога, адресована позичальнику ОСОБА_2 , повернулась на адресу банку без вручення, з відміткою поштового відділення зв`язку «за закінченням встановленого строку зберігання» (а.с. 35 - 36 том 1).
З огляду на пред`явлену вимогу від 05 жовтня 2016 року про дострокове стягнення кредиту слід дійти висновку, що кредитор такими діями на власний розсуд змінив умови основного зобов`язання щодо строку дії договору, періодичності платежів, порядку сплати процентів за користування кредитом. 
Відповідно строк дії кредитного договору № 11227917000 від 03 жовтня 2007 року на узгоджених сторонами умовах (пункт 6.2. договору) змінився з 41 календарного дня з дати, зазначеної на досудовій вимозі № 30-12/35759, що адресована позичальнику, про дострокове повернення кредиту, сплату процентів за користування ним, і вважається таким, що має бути виконаним у повному обсязі 14 листопада 2016 року.
Із розрахунку заборгованості вбачається, що на виконання умов кредитного договору                № 11227917000 від 03 жовтня 2007 року позичальником за період з  02 листопада 2007 року по 15 грудня 2015 року (останній внесений платіж) в рахунок погашення заборгованості за тілом кредиту сплачено та зараховано банком 21 041,88 доларів США. Залишок суми боргу за тілом кредиту становить розмір 13 958,12 доларів США.
В частині процентів за користування кредитом в межах строку кредитування за період з 31 жовтня 2007 року по 31 жовтня 2016  року загальна сума нарахованих банком чергових платежів складає розмір 25 752,71 доларів США, які за вказаний період сплачені позичальником в розмірі 24 483,33 доларів США, з останнім внесеним платежем 10 листопада 2016 року. Борг за складовою заборгованості процентів за користування кредитом на момент зміни строку кредитування станом на 14 листопада 2016 року становив розмір                               1 269,38  доларів США.
Заборгованість в частині залишку кредиту за кредитним договором № 11227917000 від 03 жовтня 2007 року у розмірі 15 227,50 доларів США (13 958,12 доларів                                    США+ 1 269,38  доларів США) періоди її виникнення, що обліковується за позичальником ОСОБА_2 , підтверджується зібраними та дослідженими доказами у справі. Доказів погашення заборгованості відповідачем  ОСОБА_2 не надано та матеріали справи не містять.
У разі порушення боржником зобов`язання, забезпеченого порукою, боржник і поручитель відповідають перед кредитором як солідарні боржники, якщо договором поруки не встановлено додаткову (субсидіарну) відповідальність поручителя - частина 1 статті 554 ЦК України.
За наведених обставин, колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що вимога позивача за первісним позовом в частині стягнення з відповідачів у солідарному порядку заборгованості за основним зобов`язанням, яка складається з частини позики, що залишилася в сумі 13 958,12 доларів США та процентів за користування позикою в межах строку кредитування в сумі 1 269,38 доларів США є доведеною та підлягають задоволенню.
Відповідає встановленим обставинам справи та нормам законодавства і висновок суду першої інстанції в частині стягнення з відповідачів на користь позивача за первісним позовом пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами в сумі 3 205,17 грн..
За змістом статті 546 ЦК України виконання зобов`язання може забезпечуватися, в тому числі й неустойкою.
Частинами першою, третьою статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
За змістом статті 551 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Пунктом 4.1. кредитного договору № 11227917000 від 03 жовтня 2007 року визначено, що за порушення позичальником термінів погашення будь-яких своїх грошових зобов`язань, передбачених цим договором, зокрема, термінів повернення кредиту (всієї суми або його частини) та/або термінів сплати процентів та/або комісії, банк має право вимагати від позичальника додатково сплатити банку пеню в розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми простроченого платежу. Банк може використати право на застосування пені, починаючи з 32 календарного дня, рахуючи з дати порушення позичальником термінів виконання свого грошового зобов`язання за цим договором.
За змістом приписів параграфу 2 глави 49 ЦК України особливість пені у тому, що вона нараховується з першого дня прострочення та доти, поки зобов`язання не буде виконане. Період, за який нараховується пеня за порушення зобов`язання, не обмежується. Її розмір збільшується залежно від тривалості порушення зобов`язання. Тобто, вона може нараховуватись на суму невиконаного або неналежно виконаного грошового зобов`язання (зокрема, щодо повернення кредиту чи сплати процентів за кредитом) протягом усього періоду прострочення, якщо інше не вказано у законі чи в договорі.
До вимог про стягнення неустойки (як штрафу, так і пені) застосовується позовна давність в один рік (пункт 1 частини другої статті 258 ЦК України). Тому стягнути неустойку (зокрема і пеню незалежно від періоду її нарахування) можна лише у межах спеціальної позовної давності, про застосування якої просить боржник.
Поручитель відповідає перед кредитором у тому ж обсязі, що і боржник, включаючи, зокрема, сплату неустойки, якщо інше не встановлено договором поруки - частина 2 статті 554 ЦК України.
Встановлені фактичні обставини справи свідчать про те, що грошове зобов`язання з повернення позики відповідач ОСОБА_2 не виконала, під час дії договору мало місце прострочення як виконання зобов`язання в частині сплати чергових платежів по поверненню кредиту, так і в частині сплати процентів за кредитом за період з 01 березня              2016 року по 31 жовтня 2016 року, а тому відповідно до частини 1  статті 13 ЦПК України суд першої інстанції в межах заявлених вимог ПАТ «УкрСиббанк» дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача ОСОБА_2 солідарно з поручителем ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» пені за несвоєчасне погашення заборгованості за процентами в сумі 3 205,17 грн., яка обрахована кредитором у межах спеціальної позовної давності за період з 11 квітня 2016 року по 25 листопада 2016 року.
 Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 про те, що долучені до матеріалів справи докази вказують на те, що додатковою угодою від  03 жовтня 2007 року до кредитного договору без згоди поручителя змінено зобов`язання, забезпечене порукою, що призвело до збільшення відповідальності поручителя ОСОБА_1 , а відтак в силу частини 1 статті 559 ЦК України договір поруки припинив свою дію з дати укладення додаткової угоди, тобто з 03 жовтня 2007 року, були предметом перевірки судом першої інстанції, їм надана належна оцінка, яка ґрунтується на вимогах чинного законодавства.
Як вірно зазначено судом першої інстанції про те, що тлумачення частини першої статті 559 ЦК України дозволяє стверджувати, що збільшення відповідальності може відбутися внаслідок змін забезпеченого порукою зобов`язання, які безпосередньо спрямовані на підвищення суми кредиту, процентної ставки за користування кредитом, пені тощо або на включення опосередковано обтяжливих умов відповідальності поручителя.
Колегія суддів апеляційного суду також погоджується з висновком суду першої інстанції і про те, що визначення додатковою угодою № 1 від 03 жовтня 2007 року до договору про надання споживчого кредиту конкретних розмірів процентних ставок при настанні певних обставин, конкретизація умов, що містились у договорі не свідчить про збільшення обсягу відповідальності за кредитним договором, за виконання якого поручився відповідач ОСОБА_1 .
Таким чином, суд першої інстанції встановивши, що на підставі додаткової угоди № 1 від 03 жовтня 2007 року до договору про надання споживчого кредиту не відбулося збільшення обсягу відповідальності поручителя, зробив обґрунтований висновок про відмову в задоволенні зустрічного позову ОСОБА_1 про визнання припиненим з                  03 жовтня 2017 року договору поруки № 146854.
Посилання відповідача ОСОБА_1 у доводах апеляційної скарги на постанову Верховного Суду України від 10 вересня 2014 року у справі № 6-70цс14 як правову підставу для визнання припиненим договору поруки, у зв`язку зі зміною зобов`язання без згоди поручителя, внаслідок чого збільшується обсяг його відповідальності, є необґрунтованим з огляду на те, що у цій справі встановлені інші фактичні обставини.
Отже, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи в частині вирішених вимог до ОСОБА_1 .
Рішення суду першої інстанції в частині вирішених вимог зустрічного позову ОСОБА_2 до Публічного акціонерного товариства «УкрСиббанк», третя особа: ОСОБА_1 про розірвання кредитного договору не оскаржувалось, а тому в межах доводів та вимог апеляційної скарги ОСОБА_1 колегією суддів апеляційного суду не переглядалось. 
Відповідно до статті 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року ухвалене з дотриманням норм матеріального та процесуального права,  доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а тому відсутні правові підстави для задоволення апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 .
Оскільки оскаржене судове рішення залишено без змін, а скарга без задоволення, то судовий збір за подання апеляційної скарги не відшкодовується та покладається на особу, яка подала апеляційну скаргу.
Керуючись ст.ст. 374, 375, 381, 382, 383, 384 ЦПК України, суд, -
 
П О С Т А Н О В И В:
 
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Святошинського районного суду міста Києва від 07 листопада 2019 року залишити без змін.    
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів.

Головуючий                                                                                               О.П.Коцюрба

Судді:                                                                                                          В.А.Нежура

                                                                                                                      А.С.Сержанюк