Номер провадження: 22-ц/813/3954/21 
Номер справи місцевого суду: 522/25618/15-ц
Головуючий у першій інстанції Тарасов  А. В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28.07.2021 року                                                                 м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого                        Сегеди С.М.,
суддів:                        Гірняк Л.А.,
Комлевої О.С.,
               за участю:
               секретаря                Хухрова С.В.,
               представника апелянта ОСОБА_1 – адвоката Смирнової Л.П.,
               представника позивача ОСОБА_2 – адвоката Голєвої С.В.,

розглянувши у відкритому судовому засіданніапеляційну скаргу представника ОСОБА_1 – ОСОБА_3 на заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 липня 2016 року у цивільній справі за позовом ОСОБА_2 до Одеської міської ради про виділ в натурі частки домоволодіння,

встановив:

21 грудня 2015 року  ОСОБА_2 звернувся до суду з даним позовом до ОСОБА_4 , посилаючись на те, що він є власником 27/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу №708/98 від 03.04.1998 року, укладеного на товарній біржі «Одеська нова біржа», третьою особою зазначив Одеську міську раду (далі – ОМР). В цілому житловий будинок складається з житлової будівлі літ. А, житловою площею 78,1 кв.м., надвірних господарських споруд під літ. Б – сарай, літ. В – вбиральня, літ. Д, З, И – сарай, Е-душ, Ж, Е1 – вбиральня, К-гараж, №1-2 огорожа, І – мостіння. 27/100 частин даного домоволодіння, що належать позивачу, складаються із: в літ. А – 3-1 – коридор, 3-2 –кухня, 3-3- житлова кімната, житловою площею 21 кв.м, К- гараж, Д – сарай, Е-вбиральня, 27/100 огорожі №1,2, 27/100 мостіння І, розташованих на земельній ділянці площею 1437 кв.м. Інші 73/1000 частини домоволодіння не зареєстровані.
Ухвалою Приморського районного суду м. Одеси від 09 лютого 2016 року провадження у даній цивільній справі було відкрито (т.1, а.с.19).
В ході розгляду справи позивач змінив склад сторін, 26.04.2016 року уточнивши позовні вимоги, в результаті чого він зазначив в якості відповідача Одеську міську раду (т.1, а.с. 96).
Ухвала суду по даному питанню не виносилась.

З урахуванням уточненої позовної заяви від 26.04.2016 року позивач просив виділити в натурі 27/100 частини домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається з: літ. А – двох житлових кімнат житловою площею 21 кв.м., загальною – 38,5 кв.м., господарських споруд – гараж – літ. К, сарай – літ. В,в,Д, що розташовані на земельній ділянці площею 550,5 кв.м. згідно геодезичних замірів як окрему одиницю з адресою: АДРЕСА_2 (т.1, а.с.96).

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 21 липня 2016 року позовну заяву ОСОБА_2 до ОМР про виділ в натурі частки домоволодіння – задоволено частково.
Виділено ОСОБА_2 в натурі 27/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається в літ. А з 2-х житлових кімнат житловою площею 21 кв.м., загальною площею 38,5 кв.м., господарських споруд – гараж – літ. К, сарай – літ. Д , що розташовані на земельній ділянці площею 550,5 кв.м. згідно геодезичних замірів.

Крім того, ухвалою того ж суду від 13 грудня 2016 року було роз`яснено вищевказане заочне рішення (т.1, а.с.129-130).
Було роз`яснено, що вищевказане заочне рішення є підставою для ініціювання ОСОБА_2 виготовлення на окрему одиницю житловий будинок літ. А, приміщень: 3-1 коридор, 3-2 – кухня, 3-3, 3-4 житлова, житловою площею 21 кв.м., загальною площею. 38,5 кв.м., а також господарських спору літ. К – гараж, літ. Д – сарай, розташованих на земельній ділянці площею 550,5 кв.м. згідно геодезичних замірів за адресою згідно діючої довідки про присвоєння об`єкту нерухомого майна від 23.11.2016 року з Адресного реєстру м. Одеси про резервування адреси об`єкта нерухомого майна № 349336/1 – АДРЕСА_2 .
Також роз`яснено, що вказане рішення суду від 21 липня 2016 року є підставою для здійснення державної реєстрації права власності ОСОБА_5 на вказаний житловий будинок.

В апеляційній скарзі від 27.12.2019 року представник ОСОБА_1 – ОСОБА_3 ставить питання про часткове скасування заочного рішення Приморського районного суду м. Одеси від 21 липня 2016 року про виділ в натурі частки домоволодіння та змінити рішення в частині розміру земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння, вказавши розмір 387,99 кв.м., без геодезичних замірів, посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права. Також в апеляційній скарзі ставиться питання про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 1152,60 грн. сплаченого судового збору (т.2, а.с.2-6).

Учасники справи повідомлені про час і місце судового засідання належним чином, як то передбачено ст. 130 ЦПК України (т. 3, а.с. 124-126). 
       Проте, до суду апеляційної інстанції з`явились лише представник апелянта ОСОБА_1 – адвокат Смирнова Л.П. та представник позивача ОСОБА_2 – адвокат Голєва С.В., у зв`язку з чим колегія суддів вирішила слухати справу за їх участю і на підставі наявних у справі доказів.
Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність часткового задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступних підстав.

Вирішуючи даний спір, суд першої інстанції виходив із того, що позивач ОСОБА_2 є власником 27/100 частин домоволодіння АДРЕСА_1 згідно договору купівлі-продажу№708/98 від 03.04.1998 року, укладеного на товарній біржі «Одеська нова біржа» (т.1, а.с.3-4). 
При цьому, судом зазначено, що в цілому житловий будинок складається з житлової будівлі літ. А, житловою площею 78,1 кв.м., надвірних господарських споруд під літ. Б – сарай, літ. В – вбиральня, літ. Д, З, И – сарай, Е-душ, Ж, Е1 – вбиральня, К-гараж, №1-2 огорожа, І – мостіння. 
В свою чергу, суд виходив із того, що 27/100 частин даного домоволодіння, що належать позивачу, складаються із: в літ. А – 3-1 – коридор, 3-2 –кухня, 3-3, 3-4- житлова, житловою площею 21 кв.м, К- гараж, Д – сарай, Е-вбиральня, 27/100 огорожі №1,2, 27/100 мостіння І, розташованих на земельній ділянці площею 1437 кв.м.

Суд також вказав, що із витребуваних за ухвалою суду матеріалів інвентаризаційної справи об`єкту, що розташований за адресою: АДРЕСА_1 встановлено, що станом на 1997 рік інші 73/100 частини домоволодіння ні за ким не зареєстровані, станом на сьогоднішній день також. 
Разом з тим, судом зазначено, що інші приміщення в будинку літ. А, а саме квартири АДРЕСА_3 зареєстровані за громадянами, які в законному порядку набули право власності на вказані приміщення. Однак, 27/100 частин домоволодіння належать виключно позивачеві на праві приватної власності.
В ході розгляду справи за клопотанням позивача було призначено судову будівельно-технічну експертизу. Згідно висновку експерта №96/16 встановлено, що можливий виділ в натурі із спільної з територіальною громадою власності 27/100 частки в домоволодінні АДРЕСА_1 , що складається: в літ. А з приміщень 3-1 – коридор, 3-2 - кухня, 3-3, 3-4 - житлова, житловою площею 21 кв.м, загальна площа - 38,5 кв.м, а також господарських будівель літ. К- гараж, літ. Д – сарай.

При цьому, суд першої інстанції правильно вказав, що згідно ч. 3 ст. 358 ЦК України, кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
За змістом ч. 1 ст. 364 ЦК України, співвласник має право на виділ в натурі частки із спільного майна, що є у спільній частковій власності.
Згідно п.14 Постанови ПВСУ №20 від 22.12.1995 року, квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири.
Таким чином, враховуючи наявні в матеріалах справи докази та висновок експерта, суд вважав можливим виділити 27/100 частки в домоволодінні АДРЕСА_1 , що складається: в літ. А з приміщень 3-1 – коридор, 3-2 –кухня, 3-3, 3-4 - житлова, житловою площею 21 кв.м, загальна площа - 38,5, а також господарських будівель літ. К- гараж, літ. Д – сарай.
При цьому, суд вказав, що він не вбачає правових підстав виділення сараїв під літ. В, в, оскільки право власності позивача на сарай під літ. В не підтверджено в судовому порядку, а сарай під літ. В взагалі не відображений у наданій до суду документації.

Однак, судом не було враховано, що всі інші приміщення спірного житлового будинку належать на праві приватної власності особам, які взагалі не були залучені до участі у справі.
Так, із інвентаризаційної справи та правовстановлюючих документів вбачається, що ОСОБА_6 є власником квартири АДРЕСА_4 . Власником квартири АДРЕСА_5 є ОСОБА_7 (а.с.92-94), власниками квартири АДРЕСА_1 – є ОСОБА_8 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , в рівних частках (т.1, а.с.68), власниками квартири АДРЕСА_6 є ОСОБА_4 (первісний відповідач) і ОСОБА_12 (т.1, а.с.28). 

Зазначені обставини підтверджуються ще і тим, що на даний час і провадженні Приморського районного суду м. Одеси перебуває цивільна справа за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_13 , ОСОБА_1 , ОСОБА_14 , ОСОБА_15 , ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 , третя особа – ОМР, про зобов`язання не чинити перешкод в приватизації земельної ділянки (т.2, 88).

Однак, як було вказано вище, суд першої інстанції безпідставно не залучив вказаних осіб до участі в справі, вирішивши таким чином питання про їх права та обов`язки без їх участі.

Згідно первісних позовних вимог, суд залучив до участі в якості відповідача ОСОБА_17 , яка була власником частини квартири АДРЕСА_6 вищевказаного житлового будинку. Однак судом не було враховано, що ОСОБА_17 була не єдиним власником вказаної квартири, оскільки співвласником цієї квартири також був ОСОБА_12 (т.1, а.с.28).

Більше того, не приймаючи ніякої ухвали суду, останній розглянув справу, вказавши відповідачем ОМР, в той час як остання була залучена до участі у справі третьою особою.

Всі вищевикладені обставини свідчать про те, що суд постановив незаконне рішення суду, вказавши відповідачем ОМР, в той час як співвласниками житлового будинку по АДРЕСА_1 , була не ОМР, а інші особи, які зазначені вище.

Тобто, виділивши позивачу ОСОБА_2 в натурі 27/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається в літ. А з 2-х житлових кімнат житловою площею 21 кв.м., загальною площею 38,5 кв.м., господарських споруд – гараж – літ. К, сарай – літ. Д , що розташовані на земельній ділянці площею 550,5 кв.м. згідно геодезичних замірів, суд не врахував думку і позицію з цього приводу інших співвласників вказаного житлового будинку.

Що стосується заперечень представника позивача ОСОБА_2 – адвоката Голєвої С.В. про ти апеляційної скарги, про те, що суд правомірно залучив до участі у справі в якості відповідача ОМР, оскільки будинок розташований на земельній ділянці, яка належить на праві власності ОМР, то колегія судів зазначає наступне.
Зазначені заперечення є безпідставними, оскільки вони не спростовують висновків суду апеляційної інстанції про те, що суд не залучав до участі у справі ОМР в якості відповідача і крім того, не вирішував питання щодо виділення йому в користування земельної ділянки, а вирішував питання про виділення йому в натурі у власність частини житлового будинку, не залучивши до участі у справі інших його співвласників.

Стосовно земельної ділянки, площею 550,5 кв.м., то суд в оскаржуваному судовому рішенні, виділяючи ОСОБА_2 в натурі 27/100 часток домоволодіння АДРЕСА_1 , що складається в літ. А з 2-х житлових кімнат житловою площею 21 кв.м., загальною площею 38,5 кв.м., господарських споруд – гараж – літ. К, сарай – літ. Д, вказав, що вони розташовані саме на земельній ділянці зазначеною площею згідно геодезичних замірів, не з`ясувавши питання стосовно того, якою площею є земельна ділянка, на якій розміщені інші 73/100 частини вказаного житлового будинку, та які належать на праві власності іншим особам, які не залучені до участі у справі, про що вказано вище.

Більше того, у відповідності до Висновку № 620 від 28.11.2019 року судового експерта Голєва О.А. існує накладення земельної ділянки за адресою: АДРЕСА_2 , площею 550,5 кв.м. відповідно до каталогу координат, визначених спеціалістом-землевпорядником ОСОБА_18 та використаних в межах експертизи № 96/16 від 30.06.2016 року, на межі земельної ділянки з кадастровим номером 5110137500:52:015:0060, площею 0,0082 га, що належить на праві користування ОСОБА_19 . Площа полігону накладення становить 10,4 кв.м. (0,00104 га) (т.2, а.с.154- 157-звор.).

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги частково надала суду достатні, належні і допустимі докази існування обставин, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень проти позовних вимог, оскаржуваного судового рішення та доводів апеляційної скарги.

У відповідності до ч.ч.1,3 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього.
Разом з тим, відповідно до ч. 4 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скаргами, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування судового рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване рішення суду не відповідає зазначеним вимогам, доводи апеляційної скарги його повністю спростовують, оскільки рішення ухвалено не у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржуване рішення суду скасувати і прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до ОМР про виділ в натурі частки домоволодіння, відмовити.

Часткове задоволення позовних вимог полягає у тому, що при зверненні до суду апеляційної інстанції, заявник апеляційної скарги просила оскаржуване рішення суду змінити, а лише в подальшому, після закінчення строків для подання доповнень до апеляційної скарги, нею було подано заяву про вихід суду апеляційної інстанції за межі апеляційної скарги, що передбачено ч. 4 ст. 367 ЦПК України, скасувати рішення у повному обсязі і відмовити ОСОБА_2 в задоволенні позовних вимог у повному обсязі (т.3, а.с.101-103).

Колегія суддів також вважає за необхідне стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1152,60 грн., як того вимагає ст. 141 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 141, 367, 368, п.2 ч.1 ст. 374, п.4 ч.1 ст. 376, ст.ст. 381 – 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд
                                 постановив:        

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1  – ОСОБА_3 задовільнити частково.
Заочне рішення Приморського районного суду м. Одеси від 27 липня 2016 року скасувати.
Прийняти постанову, якою в задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до Одеської міської ради про виділ в натурі частки домоволодіння, відмовити.

Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , сплачений судовий збір за подання апеляційної скарги в сумі 1152,60 грн.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття, однак може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції України протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Повне судове рішення складено 05.08.2021 року.

Судді Одеського апеляційного суду:                 С.М. Сегеда        

Л.А. Гірняк

О.С. Комлева