ХЕРСОНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Єдиний унікальний номер справи: 766/5585/20 Головуючий в І інстанції: Прохоренко В.В.
Номер провадження: 22-ц/819/630/21 Доповідач: Майданік В.В.

П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 липня 2021 року Херсонський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого         Майданіка В.В.,
       суддів:         Кутурланової О.В.,
                               Орловської Н.В.,
       секретар                Давиденко І.О.,         

розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Херсоні цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 жовтня 2020 року, у складі судді Прохоренко В.В., у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів, 

В С Т А Н О В И В :

       02 квітня 2020 року  ОСОБА_2 звернулася до суду з вказаним позовом до  ОСОБА_1 , в якому просила стягнути з відповідача на свою користь неустойку за прострочення сплати аліментів в сумі 280611,00грн. 

Позов обґрунтований наступним.
З відповідачем вона перебувала у зареєстрованому шлюбі з 2007 року. Від даного шлюбу мають спільну доньку – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 
Відповідно до Рішення Голопристанського районного суду від 17.04.2013 року шлюб між ними розірвано. 
Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 26.04.2019 року з відповідача на її користь було стягнуто аліменти на утримання дочки в розмірі 3000,00грн, щомісячно, починаючи з 28.09.2018 року і до досягнення дитиною повноліття. 
У зв`язку з тим, що відповідачем не сплачувались аліменти в повному обсязі, відповідно до довідки державного виконавця, заборгованість по аліментах станом на 01.02.2020 року становить 51300,00грн. 
За її розрахунками з підстав, передбачених ст.196 СК України, за період з 28.09.2018 року по 01.02.2020 року сума неустойки, яку відповідач зобов`язаний сплатити на її користь, складає 280611,00грн.
Тому просить задовольнити її вказаний позов. 

Ухвалою суду першої інстанції від 01.06.2020 року було відкрито провадження у справі за вказаним позовом, суд вирішив розгляд справи проводити в порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін.

Відзив на вказаний позов не надходив.

Оскаржуваним рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 26 жовтня 2020 рокупозов було задоволено частково. Суд вирішив:
--- стягнути з відповідача на користь позивачки заборгованість по пені за прострочення аліментів у розмірі 51300,00грн за період з вересня 2018 року по лютий 2020 року;
--- стягнути з відповідача в дохід держави судовий збір в розмірі 840,80грн;
--- в решті позову відмовити.

       У своїй апеляційній скарзі відповідач  ОСОБА_1 , посилаючись на неповне з`ясування обставин справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права,  просить вказане рішення суду першої інстанції скасувати. 
Зокрема, вказав, що судом не було враховано того, що він не знав ні про відкрите виконавче провадження, ні про те, що взагалі до нього подавався позов про стягнення аліментів. 20.11.2020 року йому стало відомо про перебування його в реєстрі боржників по аліментах та позбавлення права управління транспортним засобом. Він весь цей час спілкувався з дитиною, приймав участь у її вихованні та матеріальному утриманні, що підтверджується відповідними квитанціями. Поїхавши до виконавчої служби, він дізнався про заочне рішення суду від 26.03.2019 року та відповідний виконавчий лист. Оскільки йому не було відомо про заочне рішення від 26.03.2019 року, то в нього утворилася заборгованість по аліментах у розмірі 75 тисяч грн, через що до нього були застосовані всі можливі санкції, зокрема позбавлення права управління транспортним засобом.
Так він дізнався про заочне рішення про стягнення з нього аліментів в розмірі 3000,00грн щомісячно, в якому було зазначено про нібито отримання ним 24.10.2018 року ухвали про відкриття провадження у справі. Однак, зазначив, що в той час його не було у країні, позивачка про це знала, жодних викликів він та члени його родини не отримували. 
Таким чином він подав заяву про перегляд вказаного заочного рішення.
Також зазначив, що 29.12.2020 року він дізнався вже про ще одне рішення суду, а саме про це рішення про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів. 
При цьому він також не отримував від суду жодних повісток чи повідомлень. 
Також вказав, що поза увагою суду залишилось те, що він не ухилявся свідомо від сплати аліментів, оскільки він взагалі про існування ні рішення суду, ні боргу не знав, а просто допомагав дитині.

Справу вчергове було призначено до апеляційного розгляду на 20.07.2021 року о 14-30 годині, однак скаржник  ОСОБА_1 , який був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи, до суду не з`явився. Натомість в суді брала участь його представник адвокат Глигач А.С. У зв`язку з цим апеляційний суд вважає причину неявки в судове засідання відповідача неповажною, вважає, що відповідно до ч.2 ст.372 ЦПК України неявка відповідача не перешкоджає розгляду справи, а тому ухвалив розглянути справу за його відсутності.

Заслухавши доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, апеляційний суд вважає, що скарга підлягає задоволенню з таких підстав.

З матеріалів справи та встановлених судом обставин вбачається наступне.

Відповідно до рішення Голопристанського районного суду Херсонської області від 12.11.2014 року (у справі №654/3183/14-ц за позовом ОСОБА_4 до ОСОБА_1 про розірвання шлюбу), яке набрало чинності 23.11.2014 року, шлюб між сторонами було розірвано, після розірвання шлюбу за позивачкою було залишено дошлюбне прізвище " ОСОБА_5 " (а.с.6).

Вказаним рішенням встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 07.09.2007 року. Від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Сторони не підтримують шлюбних відносин, з грудня 2013 року не проживають однією сім`єю, характер відносин, що склався, свідчить про повний розпад сім        ї, подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечить їх інтересам, що має істотне значення.

Наявне Свідоцтво про народження, відповідно до якого сторони від шлюбу мають спільну дитину ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.8).

Згідно Свідоцтву про шлюб від 06.09.2019 року ОСОБА_6 та ОСОБА_7 зареєстрували шлюб, прізвище дружини після реєстрації шлюбу змінено на " ОСОБА_8 " (а.с.7).

Відповідно до заочного рішення Херсонського суду Херсонської області від 26.03.2019 року (у справі №766/19061/18 за позовом ОСОБА_6 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів), яке набрало законної сили 26.04.2019 року, з ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ІПН НОМЕР_1 на користь ОСОБА_6 було стягнуто аліменти на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у твердій грошовій сумі в розмірі 3000,00 грн щомісячно, починаючи з 28.09.2018 року та до досягнення дитиною повноліття (а.с.10-11).

Вказане заочне рішення оприлюднене у ЄДРСР.

Із ЄДРСР також вбачається, що ухвалою суду першої інстанції від 04.02.2021 року було залишено без задоволення заяву відповідача про перегляд вказаного заочного рішення, ухвалою суду апеляційної інстанції від 07.04.2021 року було відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на вказане заочне рішення. Постановою Херсонського апеляційного суду від 22.04.2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 було залишено без задоволення, а вказане заочне рішення було залишено без змін.

За вказаним заочним рішення про стягнення аліментів було видано 02.04.2019 року Херсонським міським судом Херсонської області виконавчий лист (а.с.9).

Як вбачається з Розрахунку ВП № 59322414 заборгованості зі сплати аліментів, складеного державним виконавцем Лінник А.О., заборгованість по аліментах станом на 01.02.2020 року становить в сумі 51300,00грн (а.с.13).

Відповідно до вказаного Розрахунку за період з вересня 2019 року до лютого 2020 року відповідач жодного разу не здійснив погашення заборгованості по аліментах.

Позивачкою надано свій розрахунок пені за несвоєчасне виконання грошового зобов`язання, відповідно до якого пеня за несвоєчасне виконання зобов`язань складає 280611,00грн. При цьому вона виходила з такого: сума заборгованості – 51300грн; дата початку розрахунку – 28.09.2018 року; дата закінчення розрахунку – 01.02.2020 року; в перший місяць, тобто у вересні 2018 року позивачкою нараховано кількість днів прострочення – 30 днів; в останній місяць, тобто у лютому 2020 року нею нараховано кількість днів прострочення – 29 днів; пеня розрахована за такою формулою: пеня = сума боргу х 1% х кількість днів (а.с.16-17). 

Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з положень ч.1 ст.196 СК України та ст.549 ЦК України. Також суд враховував правові позиції Верховного Суду, викладені Великою Палатою у постанові від 25.04.2018 року по справі № 572/1762/15-ц. Також суд виходив з того, що загальна сума неустойки (пені) за період з вересня 2018 року по січень 2020 року складає 126360 грн і вона обрахована за формулою p = (A1 х 1% х Q1) + (A2 х 1% х Q2) + ……….(An х 1% х Qn),де p – загальна сума пені за несплату або прострочення сплати аліментів, обраховується позивачем на момент подачі позову; A1 – нарахована сума аліментів за перший місяць; Q1 – кількість днів прострочення сплати суми аліментів за перший місяць; A2 – нарахована сума аліментів за другий місяць; Q2 – кількість днів прострочення сплати аліментів за другий місяць; An – нарахована сума аліментів за останній місяць перед подачею позову; Qn – кількість днів прострочення сплати аліментів за останній місяць. Крім того, суд виходив з того, що до стягнення підлягає сума коштів у розмірі 51300,00 грн, оскільки за ч.1 ст.196 СК України загальний розмір пені може бути не більше 100 відсотків заборгованості. 

Апеляційний суд погодитися з таким висновком суду першої інстанції не може, оскільки до нього він дійшов при неповному з`ясуванні обставин справи та неправильному застосуванні норм матеріального права.

При апеляційному перегляді справи із суду першої інстанції було витребувано для огляду цивільну справу № 766/19061/18 за позовом ОСОБА_9 до ОСОБА_1 про стягнення аліментів на утримання дитини.

З матеріалів вказаної цивільної справи № 766/19061/18 вбачається, і про це зазначено у постанові Херсонського апеляційного суду від 22.04.2021 року, що ухвалою суду від 24 жовтня 2018 року було відкрито провадження у справі, розгляд справи призначений в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Відповідачу надавався строк для подання відзиву на позов, доказів, тощо (а.с.47). Судом направлялися відповідачу ухвала суду від 24 жовтня 2018 року, копія позовної заяви з додатками, проте не були вручені адресату у зв`язку із неправильним зазначенням адреси проживання (а.с.55).

Суд апеляційної інстанції у цій справі вважає, і про це зазначено у постанові Херсонського апеляційного суду від 22.04.2021 року у справі № 766/19061/18, що ОСОБА_1 не був повідомлений про відкриття провадження у справі та пред`явлення до нього позовних вимог у визначений цивільним процесуальним законодавством спосіб.

Як зазначив скаржник у своїй скарзі, а протилежне іншими доказами не доведено, 20.11.2020 року відповідачу стало відомо про перебування його в реєстрі боржників по аліментах та позбавлення права управління транспортним засобом. Він весь цей час спілкувався з дитиною, приймав участь у її вихованні та матеріальному утриманні. Поїхавши до виконавчої служби, він дізнався про заочне рішення суду від 26.03.2019 року та відповідний виконавчий лист.
Також, з матеріалів зазначеної цивільної справи № 766/19061/18 вбачається, що 10.12.2020 року відповідач подав до суду заяву про перегляд заочного рішення (а.с.76-79). Ухвалою суду від 04.02.2021 року вказану заяву було залишено без задоволення (а.с.115), після чого 19.02.2021 року відповідач подав на вказане заочне рішення шляхом направлення поштовою кореспонденцією апеляційну скаргу безпосередньо до суду апеляційної інстанції (а.с.120-124, 155). Скаргу було зареєстровано в апеляційному суді 22.02.2021 року й 23.02.2021 року витребувано цивільну справу з суду першої інстанції (а.с.157), звідки вона надійшла до суду апеляційної інстанції 29.03.2021 року, після чого було відкрито апеляційне провадження ухвалою суду від 07.04.2021 року (а.с.167). 

З матеріалів же цієї справи № 766/5585/20 вбачається, що позовна заява про стягнення з відповідача ОСОБА_1 на користь позивачки ОСОБА_2 неустойки за прострочення сплати аліментів надійшла до суду 02.04.2020 року (а.с.3-5). Ухвалою суду від 01.06.2020 року було відкрито провадження у справі, ухвалено розгляд справи проводити в прядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін (а.с.23). Відповідачу направлялися ухвала суду від 01.06.2020 року, копія позовної заяви з додатками, проте не були вручені адресату у зв`язку із закінченням терміну зберігання (а.с.26). Після цього й було ухвалено оскаржуване рішення від 26.10.2020 року (а.с.29).

Відповідно до положень ст.196 СК України:
--- у разі виникнення заборгованості з вини особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду або за домовленістю між батьками, одержувач аліментів має право на стягнення неустойки (пені) у розмірі одного відсотка суми несплачених аліментів за кожен день прострочення від дня прострочення сплати аліментів до дня їх повного погашення або до дня ухвалення судом рішення про стягнення пені, але не більше 100 відсотків заборгованості (частина 1);
--- у разі застосування до особи, яка зобов`язана сплачувати аліменти за рішенням суду, заходів, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження", максимальний розмір пені повинен дорівнювати різниці між сумою заборгованості та розміром застосованих заходів примусового виконання, передбачених частиною чотирнадцятою статті 71 Закону України "Про виконавче провадження" (частина 2).

Згідно з ч.14 ст.71 Закону України "Про виконавче провадження":
--- за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 20 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів;
--- за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за два роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 30 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів;
--- за наявності заборгованості зі сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за три роки, виконавець виносить постанову про накладення на боржника штрафу у розмірі 50 відсотків суми заборгованості зі сплати аліментів;
--- у подальшому постанова про накладення штрафу у розмірі, визначеному абзацом першим цієї частини, виноситься виконавцем у разі збільшення розміру заборгованості боржника на суму, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за один рік;
--- суми штрафів, передбачених цією частиною, стягуються з боржника у порядку, передбаченому цим Законом, і перераховуються стягувачу.

За змістом статті 549 ЦК України неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.

У своїй постанові від 14.12.2020 року у справі № 661/905/19 Верховний Суд зробив такий, вказаний нижче, правовий висновок.
Неустойка (пеня) – це спосіб забезпечення виконання зобов`язання. Її завдання – сприяти належному виконанню зобов`язання, стимулювати боржника до належної поведінки. Однак таку функцію неустойка виконує до моменту порушення зобов`язання боржником. Після порушення боржником свого обов`язку неустойка починає виконувати функцію майнової відповідальності. Це додаткові втрати боржника, майнове покарання його за невиконання або невчасне виконання обов`язку сплатити аліменти.
Стягнення неустойки є санкцією за ухилення від сплати аліментів.
Ухиленням від сплати аліментів слід вважати дії або бездіяльність винної особи, спрямовані на невиконання рішення суду про стягнення з неї на користь стягувача визначеної суми аліментів. Вони можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку (приховуванні заробітку (доходу), що підлягає обліку при відрахуванні аліментів, зміні місця роботи чи місця проживання з неподанням відповідної заяви про необхідність стягування аліментів тощо).
Тлумачення статті 196 СК України свідчить про те, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи.
На платника аліментів не можна покладати таку відповідальність, якщо заборгованість утворилася з незалежних від нього причин.
Перелік причин з яких утворилась заборгованість не з вини платника аліментів не є вичерпним і може встановлюватись судом у кожному випадку окремо на підставі поданих доказів.

У зв`язку з викладеним Верховний Суд у вказаній постанові уточнив висновок, викладений у постанові Верховного Суду від 29 серпня 2018 року у справі № 572/1689/16-ц, зазначивши, що відповідальність платника аліментів за прострочення їх сплати у виді неустойки (пені) настає лише за наявності вини цієї особи, а не у всіх випадках, крім несвоєчасної виплати заробітної плати, затримки або неправильного перерахування аліментів банками.

У цій справі відповідач довів відсутність своєї вини у виникненні заборгованості зі сплати аліментів, що підтверджується матеріалами цивільної справи № 766/19061/18, а також матеріалами цієї справи, оскільки заборгованість по аліментах виникла унаслідок того, що відповідач не знав про прийняте рішення суду від 26.03.2019 року про стягнення з нього аліментів. Про вказане рішення він дізнався лише тоді, коли 20.11.2020 року йому стало відомо про перебування його в реєстрі боржників по аліментах та позбавлення права управління транспортним засобом. Більш того, відповідач не знав і про прийняте оскаржуване рішення, про яке він дізнався, як він зазначив у скарзі, лише 29.12.2020 року.

Як зазначили представники сторін адвокат Глигач А.С. та адвокат Калугін Д.О., матеріали виконавчого провадження у справі про стягнення з відповідача аліментів на утримання дочки ОСОБА_10 не містять жодних підтверджень того, що відповідач був ознайомлений з вказаним виконавчим провадженням. При апеляційному розгляді до справи було долучено довідку Голопристанського міськрайонного відділу ДВС, з якої вбачається, що 11.06.2019 року було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження, підтверджень щодо отримання чи неотримання боржником вказаної постанови в матеріалах відсутні.

Крім того, установлено, що відповідач весь цей час спілкувався з дитиною, приймав участь у її вихованні та матеріальному утриманні, що підтверджується відповідними квитанціями та розрахунком заборгованості (відповідач сплатив у лютому 2020 року та у березні 2021 року відповідачці відповідно 6000,00грн та 2000,00грн). При апеляційному розгляді справи представник відповідача адвокат Глигач А.С. пояснила, продемонструвавши відповідні квитанції, і проти цього позивачка не заперечила, що відповідач як батько дитини надавав позивачці матеріальну допомогу, перераховував кошти на картку вказаної своєї дочки (різні суми, зокрема 4000грнн, 10000грн, 2000грн тощо), купував їй різні речі, зокрема айфон, а відразу після апеляційного перегляду рішення про стягнення аліментів відповідач сплатив всю заборгованість в сумі 83300,00грн. Це підтверджується і долученою квитанцією від 28.04.2021 року. 

Зазначене свідчить про належне ставлення відповідача до своїх обов`язків по утриманню вказаної дочки. Адже, не знаючи про наявність рішення про стягнення аліментів, він добровільно надавав дитині кошти, позивачка підтвердила, що він перераховував дочці на картку кошти. Дізнавшись про таке рішення, відповідач спочатку скористався своїм право на його апеляційне оскарження, вважаючи, як зазначила його представник, що стягнутий розмір аліментів є завеликий, а після ухвалення 22.04.2021 року судового рішення апеляційним судом майже відразу (28.04.2021 року) сплатив всю суму заборгованості. 

Таким чином, вказані обставини свідчать про відсутність вини відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів. 

Отже, вина відповідача у виникненні заборгованості зі сплати аліментів відсутня, а тому відсутні правові підстави для стягнення з відповідача неустойки (пені) за несвоєчасну сплату аліментів. 

Таким чином, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, судове рішення на підставі п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України слід скасувати й постановити нове рішення, яким у задоволенні позову слід відмовити.

Керуючись ст.367, п.2 ч.1 ст.374, п.п.1, 4 ч.1 ст.376 ЦПК України, суд 

П О С Т А Н О В И В :

       Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити. 

       Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 26 жовтня 2020 року скасувати й ухвалити нове рішення.

       У позові ОСОБА_2 до ОСОБА_1 про стягнення неустойки за прострочення сплати аліментів відмовити.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення. 

Дата складення повного тексту постанови – 22 липня 2021 року. 

Головуючий                                _ _ _ _ _ _ _ _ _ _                   В.В. Майданік
       
Судді:                                        _ _ _ _ _ _ _ _ _ _                  О.В. Кутурланова

                                       _ _ _ _ _ _ _ _ _ _         Н.В. Орловська