ЧЕРНІГІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

П О С Т А Н О В А
іменем України

30 липня 2021 року 	м. Чернігів	

Унікальний номер справи № 748/1179/20
Головуючий у першій інстанції – Кухта В. О.
Апеляційне провадження № 22-ц/4823/133/21

Чернігівський апеляційний суд у складі:
головуючого - судді Скрипки А.А.
суддів:Бечка Є.М., Євстафіїва О.К.

сторони:
позивач: Акціонерне товариство комерційний банк ”ПриватБанк”,
відповідач: ОСОБА_1 

розглянувши в порядку письмового провадження цивільну справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк ”ПриватБанк” на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області у складі судді Кухти В.О. від 29 вересня 2020 року, місце ухвалення рішення м.Чернігів, у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ”ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,  

                                В С Т А Н О В И В:

У червні 2020 року Акціонерне товариство комерційний банк ”ПриватБанк” звернулось до суду з даним позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором №б/н від 18.04.2011 року, в якому просило стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість  за   вказаним   кредитним  договором  №б/н  від  18.04.2011 року  у  розмірі  93 235,95 грн., яка складається із наступного: 51 914,50 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 51 914,50 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками; 0,00 грн. - заборгованість за простроченими відсотками; 18 536,70 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 17 868,75 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія; а також штрафи, відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 4 416,00 грн. - штраф (процентна складова). Також позивач просив стягнути з відповідача на свою користь понесені судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви у розмірі 2 102 грн. Вимоги заявленого позову Акціонерне товариство комерційний банк ”ПриватБанк” обґрунтовувало тим, що відповідно до укладеного договору №б/н від 18.04.2011 року, ОСОБА_1 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на платіжну картку, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. Позивач вказує, що підписанням анкети-заяви про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг у ПриватБанку разом з Умовами та Правилами надання банківських послуг, Правилами користування платіжною карткою та Тарифами Банку, які викладені на відповідному банківському сайті, відповідач підтвердив свою згоду на те, що між ним та позивачем укладено договір про надання банківських послуг. Позивач зазначає, що внаслідок порушення ОСОБА_1 зобов`язань за укладеним кредитним договором, станом на 28.04.2020 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 93 235,95 грн., яка складається із наступного: 51 914,50 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 51 914,50 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими   відсотками;  0,00  грн.  -  заборгованість  за  простроченими відсотками; 18 536,70 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 17 868,75 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія; а також штрафи, відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 4 416,00 грн. - штраф (процентна складова). Вказану суму заборгованості за укладеним кредитним договором позивач просить стягнути на свою користь з відповідача, а також відшкодувати понесені позивачем судові витрати в сумі 2 102 грн. по сплаті судового збору за подання позовної заяви.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29.09.2020 року позов Акціонерного товариства комерційний банк ”ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено частково. Судом стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк ”ПриватБанк” заборгованість в сумі 36 906 грн. 17 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк ”ПриватБанк” судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позовної заяви в сумі 832 грн. 05 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог, судом відмовлено.

В апеляційній скарзі Акціонерне товариство комерційний банк ”ПриватБанк” просить скасувати рішення суду першої інстанції від 29.09.2020 року в частині відмови у задоволенні вимог заявленого позову, та ухвалити у вказаній частині позовних вимог нове рішення, яким позовні вимоги в даній частині задовольнити у повному обсязі. Доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства комерційний банк ”ПриватБанк” вказують, що в частині відмови у задоволенні позовних вимог рішення суду першої інстанції від 29.09.2020 року є незаконним, ухваленим з порушенням норм матеріального і процесуального права. В доводах апеляційної скарги Акціонерне товариство комерційний банк ”ПриватБанк” зазначає, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду із формою укладеного між сторонами спору договору та його умовами, а також, продовжуючи користуватися грошовими коштами, відповідач автоматично приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, що є укладенням договору з банком. Апелянт стверджує, що встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав для відмови у стягненні з відповідача на користь позивача відсотків за кредитом, розмір яких було погоджено між сторонами договору. Доводи апеляційної скарги, з посиланням на статті: 1048, 1054, 1069 ЦК України, статтю 49 Закону України ’’Про банки і банківську діяльність’’, вказують на принципи платності кредитного договору, а також на ті обставини, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів. 

Згідно приписів ч.1 статті 369 ЦПК України, апеляційний суд розглядає справу за апеляційною скаргою Акціонерного товариства комерційний банк ”ПриватБанк” на рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29.09.2020 року у справі за позовом Акціонерного товариства комерційний банк ”ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, без повідомлення учасників справи. 
Відповідно ч.13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Як вбачається з матеріалів справи (а.с.131,132), сторони даного спору обізнані про наявність ухвал апеляційного суду про відкриття апеляційного провадження у справі та про призначення справи до розгляду в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення (виклику) учасників справи. 

Вислухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов наступного висновку.

В ході судового розгляду даної справи судом встановлено, і вказані обставини підтверджуються її матеріалами, що 18.04.2011 року ОСОБА_1 підписав анкету-заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг у ПриватБанку (а.с.24).
Як вбачається із вимог заявленого позову (а.с.5-9), позивач вказує, що внаслідок порушення відповідачем ОСОБА_1 зобов`язань за укладеним кредитним договором №б/н від 18.04.2011 року, станом на 28.04.2020 року у відповідача виникла заборгованість в сумі 93 235,95 грн., яка складається із наступного: 51 914,50 грн. - заборгованість за тілом кредиту,  в  т.ч.:  0,00  грн.  -  заборгованість  за  поточним  тілом  кредиту, 51 914,50 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими відсотками;   0,00   грн.   -   заборгованість за простроченими   відсотками;  18 536,70 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 17 868,75 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія; а також штрафи, відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 4 416,00 грн. - штраф (процентна складова).
На підтвердження вимог заявленого позову АТ КБ ”ПриватБанк” надано розрахунок заборгованості за договором №б/н від 18.04.2011 року, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 (а.с.10-13).
В матеріалах справи наявний Витяг з Тарифів обслуговування кредитних карт ’’Універсальна’’, ’’Універсальна, 30 днів пільгового періоду’’ (а.с.25), який не містить в собі підпису відповідача ОСОБА_1 .
Витяг з Умов та Правил надання банківських послуг, який додано позивачем до позовної заяви, також не містить в собі підпису відповідача ОСОБА_1 
АТ КБ ”ПриватБанк” до апеляційної скарги додано довідку (а.с.117), відповідно до якої між АТ КБ ”ПриватБанк” та ОСОБА_1 було підписано кредитний договір №б/н, за яким було надано наступні кредитні картки: № НОМЕР_1 , дата відкриття: 11.06.2012, термін дії: 12/15; № НОМЕР_2 , дата відкриття: 21.04.2016, термін дії: 09/18, № НОМЕР_3 ,  дата відкриття: 25.07.2018, термін дії: 05/22.

Рішенням Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29.09.2020 року позов Акціонерного товариства комерційний банк ”ПриватБанк” до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, задоволено частково. Судом стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк ”ПриватБанк” заборгованість в сумі 36 906 грн. 17 коп. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь Акціонерного товариства комерційний банк ”ПриватБанк” судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позовної заяви в сумі 832 грн. 05 коп. У задоволенні іншої частини позовних вимог, судом відмовлено.
Судом першої інстанції в ході розгляду даної справи, на підставі наявних в ній доказів та розрахунків, встановлено, що відповідач отримав від позивача грошові кошти в кредит в загальній сумі 51 004 грн. 16 коп., при цьому, відповідачем було сплачено на користь позивача, в рахунок повернення отриманих грошових коштів 14 097 грн. 99 коп. За даних обставин, суд першої інстанції дійшов висновку про часткове задоволення вимог заявленого позову в частині стягнення заборгованості із відповідача на користь позивача за тілом кредиту, за кредитним договором б/н від 18.04.2011   року    в    сумі    36 906,17    грн.,    виходячи    із    розрахунку: 51 004,16 грн. - 14 097,99 грн. = 36 906 грн. 17 коп. 
Доводи апеляційної скарги правильності вказаного висновку суд першої інстанції не спростовують, оскільки даний висновок суду узгоджується із фактичними обставинами справи та нормами права, які регламентують спірні правовідносини. За даних обставин, рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29.09.2020 року у вказаній частині підлягає залишенню без змін.

Як вбачається із рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29.09.2020 року, відмовляючи у задоволенні іншої частини позовних вимог Акціонерного товариства комерційний банк ”ПриватБанк” до ОСОБА_1 , суд першої інстанції виходив із тих обставин, що посилання позивача на Умови та Правила надання банківських послуг, при визначенні розміру відсотків, пені та штрафів, не можна вважати домовленістю сторін про їх розмір та порядок сплати, оскільки дані Умови та Правила надання банківських послуг позичальником не підписані, при цьому, матеріали справи не містять підтвердження того, що саме вказані Умови та Правила надання банківських послуг були погоджені із відповідачем при оформленні анкети-заяви, оскільки розмір вказаних платежів сторонами у підписаних ними документах не обумовлено, а надані банком витяги із Тарифів та Умов та Правил надання банківських послуг, не можуть розцінюватись, як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.  

В доводах апеляційної скарги Акціонерне товариство комерційний банк ”ПриватБанк” зазначає, що відповідач, підписуючи анкету-заяву, користуючись кредитними коштами та здійснюючи погашення заборгованості, висловив свою згоду із формою укладеного між сторонами спору договору та його умовами, а також, продовжуючи користуватися грошовими коштами, відповідач автоматично приєднався до Умов та правил надання банківських послуг, що є укладенням договору з банком. Апелянт стверджує, що встановивши, що банк надав відповідачу кредит, а відповідач його не повернув, суд першої інстанції не мав жодних підстав для відмови у стягненні з відповідача на користь позивача відсотків за кредитом, розмір яких було погоджено між сторонами договору. Доводи апеляційної скарги, з посиланням на статті: 1048, 1054, 1069 ЦК України, статтю 49 Закону України ’’Про банки і банківську діяльність’’, вказують на принципи платності кредитного договору, а також на ті обставини, що важливою ознакою кредитної операції є те, що вона надається за рахунок залучених грошових коштів. 

З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.   
      
На адресу апеляційного суду надійшли письмові пояснення позивача, із клопотанням про прийняття доказів (а.с.133-143), в додатку до яких позивач надає апеляційному суду: копію довідки про умови кредитування від 18.04.2011 року, розрахунок заборгованості відповідача за укладеним договором за ставкою 30% річних), витяги із технічного програмного комплексу з фотофіксацією отримання карток відповідачем, докази надсилання вказаних документів на адресу відповідача (а.с.144). 
  
Апеляційний суд, відповідно до ч.4 статті 263 ЦПК України, враховує висновки, викладені в постанові Верховного Суду від 11.09.2019 року у справі №153/1334/16-ц, провадження №61-16362св18. А саме, Верховний Суд у даній постанові вказав: ’’Апеляційний суд, відхиливши клопотання про прийняття доказів, зазначив, що вони подані до суду апеляційної інстанції з порушенням принципів змагальності та диспозитивності цивільного судочинства, оскільки дані документи, як докази до суду першої інстанції позивачем не подавалися та їх неподання не зумовлено поважними причинами.
Як наголошено в Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003, правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах. 
Суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи’’.

Приймаючи до уваги вищенаведене, а також те, що загальними вимогами процесуального права визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, які стосуються заявлених позовних вимог, і без виконання даних процесуальних дій ухвалити обґрунтоване рішення в справі неможливо, апеляційний суд вважає за необхідне проведення апеляційного перегляду даної справи з врахуванням наданих позивачем документів (а.с.133-143).    

Як вбачається із матеріалів справи (а.с.137), 18.04.2011 року відповідач також підписав довідку про умови кредитування, з використанням кредитки ’’Універсальна, 55 днів пільгового періоду’’. У вказаній довідці, поряд із іншою інформацією, зазначено: тип картки, тип кредитної лінії, базова відсоткова ставка за користування кредитом, розмір щомісячних платежів, строк внесення щомісячних платежів, порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір та порядок нарахування штрафів при порушенні строків платежів по грошовим зобов`язанням, розмір комісії, тощо (а.с.137). 
Разом з тим, необхідно зазначити, що із вказаної довідки вбачається, що в ній відсутні відповідні дані про можливість нарахування відсотків на прострочений кредит, згідно статті 625 ЦК України.  
Згідно наданого позивачем у додатку до письмових пояснень розрахунку заборгованості за договором №б/н від 18.04.2011 року за ставкою 30% річних, укладеного між ПриватБанком та ОСОБА_1 , станом на 28.04.2020 року (а.с.138-140), загальний залишок боргу за тілом кредиту становить 41 588,51 грн., загальний залишок заборгованості за процентами - 11 983,21 грн., штраф (фіксована частина) - 500 грн., штраф (процентна складова) - 2 678,59 грн.
Разом з тим, у вимогах заявленого позову (а.с.5-9), позивач просив стягнути на свою користь з відповідача 18 536,70 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно статті 625 ЦК України. А саме, позивач у вимогах заявленого позову просив стягнути з відповідача   на   свою   користь  заборгованість  за  кредитним   договором №б/н від 18.04.2011 року у розмірі 93 235,95 грн., яка складається із наступного: 51 914,50 грн. - заборгованість за тілом кредиту, в т.ч.: 0,00 грн. - заборгованість за поточним тілом кредиту, 51 914,50 грн. - заборгованість за простроченим тілом кредиту; 0,00 грн. - заборгованість за нарахованими  відсотками;  0,00   грн.  -  заборгованість  за  простроченими відсотками; 18 536,70 грн. - заборгованість за відсотками, нарахованими на прострочений кредит згідно ст.625 ЦК України; 17 868,75 грн. - нарахована пеня; 0,00 грн. - нарахована комісія; а також штрафи, відповідно до пункту 2.1.1.7.6 Умов та правил надання банківських послуг: 500 грн. - штраф (фіксована частина), 4 416,00 грн. - штраф (процентна складова).          
Відповідно до ч.6 статті 367 ЦПК України, в суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.

Згідно частин першої, другої статті 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших  актів  цивільного  законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Згідно із частиною першою статті 633 ЦК України, публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
За змістом статті 634 ЦК України, договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
У переважній більшості випадків застосування конструкції договору приєднання його умови розроблює підприємець (в даному випадку АТ КБ ’’ПриватБанк’’).
Оскільки умови договорів приєднання розробляються банком, тому повинні бути зрозумілі усім споживачам і доведені до їх відома, у зв`язку із чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці умови, а не інші. Тому, з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України, можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
Відповідно до ч.2 статті 1056-1 ЦК України, розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Згідно частини першої статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Відповідно до статті 1049 ЦК України, позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
За змістом статті 549 ЦК України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Частинами першою, другою статті 551 ЦК України  визначено, що предметом неустойки може бути грошова сума, рухоме і нерухоме майно. Якщо предметом неустойки є грошова сума, її розмір встановлюється договором або актом цивільного законодавства.
Згідно із частиною першою статті 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до статті 625 цього Кодексу.
Таким чином, в разі укладення договору кредитного договору проценти за користування позиченими коштами та неустойка поділяються на встановлені законом (розмір та підстави стягнення яких визначаються актами законодавства) та договірні (розмір та підстави стягнення яких визначаються сторонами в самому договорі).

Як вбачається із матеріалів справи (а.с.137), 18.04.2011 року відповідач також підписав довідку про умови кредитування, з використанням кредитки ’’Універсальна, 55 днів пільгового періоду’’. У вказаній довідці, поряд із іншою інформацією, зазначено: тип картки, тип кредитної лінії, базова відсоткова ставка за користування кредитом, розмір щомісячних платежів, строк внесення щомісячних платежів, порядок нарахування пені за несвоєчасне погашення заборгованості, розмір та порядок нарахування штрафів при порушенні строків платежів по грошовим зобов`язанням, розмір комісії, тощо (а.с.137). 
Разом з тим, необхідно зазначити, що із вказаної довідки вбачається, що в ній відсутні відповідні дані про можливість нарахування відсотків на прострочений кредит, згідно статті 625 ЦК України.  

В позовній заяві банк посилається на те, що в редакції Умов та Правил, що почала діяти з 01.03.2019 року, згідно до п.2.1.1.2.12 сторони дійшли згоди, що в разі, починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 статті 625 Цивільного кодексу України, встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки ”Універсальна”; 84,0% - для картки ”Універсальна голд”. 
Апеляційний суд вважає за необхідне зазначити, що вказана редакція Умов та правил надання банківських послуг не містить в собі підпису відповідача ОСОБА_1 , а тому відсутні підстави вважати, що сторони договору дійшли згоди відносно того, що починаючи з 181-го дня з моменту порушення зобов`язань клієнта з погашення кредиту, клієнт зобов`язується сплатити на користь банку заборгованість по кредиту, а також проценти від суми неповернутого в строк кредиту, які у відповідності до ч.2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлюються за домовленістю сторін у процентах від простроченої заборгованості в розмірі: 86,4% - для картки ”Універсальна”; 84,0% - для картки ”Універсальна голд”. 

Приймаючи до уваги вищенаведене, доводи апеляційної скарги не спростовують висновку суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача заборгованості за відсотками, нарахованими на прострочений кредит, згідно статті 625 ЦК України. 

Апеляційний суд також вважає за необхідне зазначити, що в ході апеляційного розгляду даної справи не знайшли свого підтвердження доводи апеляційної скарги відносно того, що стягненню на користь позивача із відповідача підлягає сума нарахованої пені та суми нарахованих штрафів.      
З даного приводу апеляційний суд вважає за необхідне зазначити наступне.  
У посвідченні серії НОМЕР_4 , виданому 12.03.2020 року на ім`я ОСОБА_1 (а.с.72), зазначено: ’’Пред`явник цього посвідчення має право на пільги, встановлені законодавством України для ветеранів війни - учасників бойових дій’’.
Як вбачається із довідки військової частини НОМЕР_5 від 20.06.2018 року №504 (а.с.73), про безпосередню участь особи в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України, виданої ОСОБА_1 , він дійсно в період з 14 жовтня 2016 року по 13 грудня 2016 року безпосередньо брав участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення і захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України в районі/районах проведення антитерористичної операції на території Донецької та Луганської областей.                 
Відповідно до п.15 статті 14 Закону України ’’Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей’’, військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, на весь час їх призову, а військовослужбовцям під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, які перебували або перебувають безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються.

Переглянувши справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіривши обґрунтованість рішення суду першої інстанції від 29.09.2020 року в межах доводів та вимог апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку, що доводи апеляційної скарги не містять в собі підстав для скасування рішення суду першої інстанції від 29.09.2020 року, ухваленого на підставі норм права, які регламентують спірні правовідносини та на основі з`ясованих обставин, підтверджених тими доказами, які були досліджені судом. 

Керуючись статтями: 367, 369, 374, 375, 381, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,

                            П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк ”ПриватБанк”  залишити без задоволення. 
  
Рішення Чернігівського районного суду Чернігівської області від 29 вересня 2020 року  залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття, але може бути оскаржена в касаційному порядку до Верховного Суду у випадках, передбачених п.2 ч.3 статті 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складення повної постанови.

Дата складення повної постанови - 30.07.2021 року.

Головуючий:                                                   Судді: